Справа № 160/9757/19
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року Справа № 160/9757/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК ЕНЕРГЕТИКА» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
07.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАК ЕНЕРГЕТИКА» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач) в якому просить суд:
Ухвалою суду від 10.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
23.10.2019 розгляд справи № 160/9757/19 відкладено до 18.11.2019.
04.11.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що за результатами перевірки ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» з питань дотримання вимог Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", зокрема, по контрактам від 02.02.2018 № 0118-Р та від 11.04.2018 № ЭД-006218 та відповідно до інформації уповноваженого банку АТ КБ «ПриватБанк» від 04.01.2019 № Г-31.0.0.0/1 та від 05.02.2019 № Г-31.0.0.0/1-2702 про порушення ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» валютного законодавства України за експортно - імпортними операціями, встановлено факти порушення чинного законодавства в частині несвоєчасного надходження в законодавчо встановлені строки коштів. Наголосив, що згідно висновків акту перевірки, зокрема, було встановлено порушення статей 1, 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Зазначив, що відповідно до статті 4 вказаного Закону порушення резидентами строків, передбачених статтею 2 цього ж Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка вартості недопоставленого товару в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Крім того, позивачем не надано Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, яке належить резиденту України і знаходиться за її межами, що є порушенням п. 1 ст. 9, п. 2 ст. 10 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Тому відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Ухвалою суду від 15.11.2019 виправлено описку у вступній частини ухвали суду про відкриття провадження у справі № 160/9757/19 від 10.10.2019.
18.11.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу № 160/9757/19 до судового розгляду по суті на 04.12.2019.
Представник позивача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за відсутності уповноваженого представника позивача.
Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, у судове засідання не з`явився, заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи передбаченні ст. 205 КАС України відсутні, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Перевіркою встановлено та в Акті перевірки зафіксовано порушення позивачем:
- ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (із змінами та доповненнями, був чинний у періоді, що перевірявся), п. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIIІ при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 02.02.2018 № 0118-Р за період з 02.02.2018 по 24.05.2019, в частині неотримання валютної виручки у сумі 1 299 420,00 рос.руб., за що на підставі ст. 4 ЗУ від 23.09.1994 № 185/94-ВР (із змінами та доповненнями, був чинний у періоді, що перевірявся), п. 5 ст. 13 ЗУ від 21.06.2018 № 2473-VIII нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД;
- ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (із змінами та доповненнями, був чинний у періоді, що перевірявся, п. 3 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 11.04.2018 № ЭД-006218 за період з 02.02.2018 по 24.05.2019, в частині неотримання імпортного товару на суму 1 404 835,00 рос.руб. за що на підставі ст. 4 ЗУ від 23.09.1994 № 185/94-ВР (із змінами та доповненнями, був чинний у періоді, що перевірявся), п. 5 ст. 13 ЗУ від 21.06.2018 № 2473-VIII нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД;
- п. 1 ст. 9, п. 2 ст. 10 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (зі змінами та доповненнями, був чинний у період, шо перевірявся), за що у відповідності із п. 2.7. Постанови Правління НБУ від 08.02.2000 р. № 49 «Про затвердження Положення про валютний контроль» (зі змінами та доповненнями, була чинна у період, що перевірявся) та п. 2 ст. 16 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (зі змінами та доповненнями, був чинний у період, що перевірявся), підприємству нараховується штрафна санкція за порушення термінів декларування валютних цінностей та іншого майна станом на 01.01.2019.
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.
Встановлено, що між ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» (Постачальник) та ТОВ «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» (Росія) (Покупець) укладено експортний контракт № 0118-Р від 02.02.2018.
Відповідно до п. 1.1 означеного контракту Постачальник зобов`язується поставити Покупцю обладнання, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити за обладнання.
Відповідно до специфікацій № 1 від 02.02.2018, № 2 від 05.02.2018, № 3 від 05.02.2018, № 4 від 05.02.2018 та № 5 від 05.02.2018 обладнанням є електротехнічна продукція.
На виконання експортного контракту № 0118-Р від 02.02.2018 за період з 02.02.2018 по 24.05.2019 ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» на адресу нерезидента ТОВ «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» згідно МД здійснено поставку обладнання загальною вартістю 4 483 120,00 рос.руб. (гривневий еквівалент - 1 910 548,40 грн.).
Валютна виручка від нерезидента надійшла на адресу позивача у загальній сумі 1 214 080,00 рос.руб. (гривневий еквівалент - 511 119,32 грн.), на розподільчий рахунок № НОМЕР_1 , частину якої зараховано на валютний рахунок та еквівалент в гривні після обов`язкового продажу на поточний розрахунковий рахунок, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299).
Згідно Акту перевірки станом на 24.05.2019 за даним контрактом розрахунки не завершені, існує дебіторська заборгованість у сумі 3 269 040,00 рос.руб., в т.ч.:
- 397 920,00 рос.руб. (прострочена дебіторська заборгованість) - граничний термін розрахунків 23.10.2018;
- 901 500,00 рос.руб. (прострочена дебіторська заборгованість) - граничний термін розрахунків 07.01.2019;
- 468 760,00 рос.руб. - граничний термін розрахунків 14.09.2019;
- 29 300,00 рос.руб. - граничний термін розрахунків 14.09.2019;
- 300 000,00 рос.руб. - граничний термін розрахунків 28.09.2019;
- 528 320,00 рос.руб. - граничний термін розрахунків 22.04.2020.
Також встановлено, що між ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» (Покупець) та ТОВ «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» (Росія) (Постачальник) укладено імпортний контракт № ЄД-006218 від 11.04.2018.
Відповідно до п. 1.1 означеного контракту Постачальник зобов`язується поставити Покупцю товар, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити за товар.
Відповідно до специфікацій № 1 від 11.04.2018 та № 2 від 07.06.2018 до контракту № ЄД-006218 від 11.04.2018 товаром є електротехнічна продукція.
На виконання умов контракту № ЄД-006218 від 11.04.2018 ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» перераховано на адресу ТОВ «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» передплату:
- 201 480,90 рос.руб. (еквівалент 83 088,71 грн.) - граничний термін отримання товару - 19.12.2018;
- 1 924 396,00 рос.руб. (еквівалент 798 451,14 грн.) - граничний термін отримання товару - 22.12.2018;
- 223 936,00 рос.руб. (еквівалент 94 393,50 грн.) - граничний термін отримання товару - 08.10.2019.
Одержано товару на загальну суму 721 041,90 рос.руб. (еквівалент 299 125,19 грн.).
Згідно Акту перевірки станом на 24.05.2019 за даним контрактом розрахунки не завершені, існує дебіторська заборгованість в сумі 1 628 771,00 рос.руб.:
- 1 404 835,00 рос.руб. (прострочена дебіторська заборгованість) - граничний термін 22.12.2018;
- 223 936,00 рос.руб. - граничний термін 08.10.2019.
Також встановлено, що 29.04.2019 між ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» та ТОВ «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» (Росія) укладено угоду № 1 про залік зустрічних однорідних вимог, а саме: ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» визнає свої зобов`язання перед нерезидентом за контрактом № ЭД-006218 від 11.04.2018, а компанія ТОВ «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» (Росія) визнає свої зобов`язання за контрактом від 02.02.2018 № 0118-Р, сторони домовились провести залік зустрічних однорідних вимог на суму 1 299 420 руб. за контрактом від 02.02.2018 № 0118-Р.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року № 185/94-ВР, Інструкцією про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136, Постановою Правління НБУ від 13.12.2016 № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93.
Із введенням в дію з 07.02.2019 Закону України «Про валюту і валютні операції» 21.06.2018 року № 2473-VIII, який набрав чинності 07.07.2018 року, Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Інструкція про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136, Постанова Правління НБУ від 13.12.2016 № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 втратили чинність.
Суд звертає увагу на положення ч. 8 ст. 16 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про валюту та валютні операції», відповідно до якої уповноважені установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Указу президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень.
Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті при проведенні суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій встановлено Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (далі - Закон № 185/94-ВР).
Відповідно до вимог ст. 1 Закону № 185/94-ВР виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Згідно зі ст. 2 Закону № 185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею (ст. 4 Закону № 185/94-ВР ).
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 13 розділу III Декрету Кабінету Міністрів № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України, є головним органом валютного контролю, що: здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю, згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Уповноважені банки, фінансові установи та національний оператор поштового зв`язку, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи.
Статтею 44 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-XIV встановлено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.
До таких нормативно-правових актів належить Інструкція про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 р. за № 338/3631, надалі - Інструкція 136).
Пунктом 1.11. Інструкції № 136 визначено, що експортна операція з поставки продукції, виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг може бути знята з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов`язань за цими операціями зарахуванням, якщо:
вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.
Так, підставою для припинення валютного контролю відповідно до пункту 1.11 Інструкції 136 є надання документів про припинення зобов`язань за цими операціями зарахуванням.
Водночас, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми Постанови Правління НБУ від 13.12.2016 № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (далі - Постанова НБУ № 410).
Пунктом 4 даної Постанови визначено, що уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахування зустрічних однорідних вимог:
- в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора/російських рублях (незалежно від суми операції);
- в інших валютах (якщо загальна сума зобов`язань, що припиняються зарахуванням у межах одного договору щодо експорту товарів, перевищує в еквіваленті 500000.0 доларів США).
Згідно з пунктом 9 цієї Постанови, на час дії цієї постанови інші нормативно-правові акти Національного банку України діють у частині, що не суперечить вимогам цієї постанови.
З урахуванням цього, а також прийняття її пізніш у часі, спеціального характеру за предметом правового регулювання, дана Постанова підлягає переважному застосуванню у порівнянні з положеннями пункту 1.11 Інструкції 136.
З огляду на те, що сплата за експортним контрактом № 0118-Р від 02.02.2018 відбувалась у російських рублях, суд вважає, що вищенаведений залік зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам пункту 1.11 Інструкції № 136.
Отже, припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог впродовж строку дії постанови Правління Національного банку України від 13.12.2016 № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не вважається підставою для зняття експортної операції з контролю.
Відтак, встановлений статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» строк зарахування валютної виручки не переривається зарахуванням. Тому визначення відповідачем його пропущення без урахування документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є правомірним.
Слід звернути увагу, що особами, які можуть бути суб`єктом визначеного статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» правопорушення, є резиденти (крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення).
Саме на резидентів, а не на їх контрагентів, покладений обов`язок із забезпечення зарахування виручки резидентів на їх валютні рахунки.
Виходячи з цього, резидент при здійсненні господарської діяльності, укладенні контрактів, додаткових угод до них про зміну порядку зарахування валютної виручки хоча і не був законодавчо обмежений у встановленні порядку чи форми розрахунків, мав враховувати передбачені законом обмеження або приймати ризики врегулювання відносин з нерезидентом у контракті на свій розсуд.
Відносини між позивачем та його контрагентом за експортною операцією врегульовані нормами приватного права. Ними не встановлені обмеження щодо зарахування зустрічних однорідних вимог при розрахунках з нерезидентами, припинення чи врегулювання зобов`язань на свій розсуд, навіть з відступленням від положень актів цивільного законодавства.
Втім, відповідно до частини другої ст. 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
У правовому регулюванні публічно-правових відносин між позивачем та контролюючим органом - відповідачем вказані цивільно-правові норми застосовуються опосередковано.
З огляду на положення частини другої ст. 19 Конституції України, при перевірці додержання резидентом строків зарахування валютної виручки, суб`єкт владних повноважень має керуватися нормами, що регулюють здійснення валютного контролю.
Як вже зазначалося, згідно з ними документи про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог не можуть виступати підставою для зняття з контролю експортних операцій. Отже, їх наявність не впливає на висновок про порушення строків зарахування валютної виручки.
Судом не приймаються до уваги посилання позивача на статтю 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», за положеннями якої всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Постанови Правління Національного банку України не регулюють відносини між сторонами контракту, не забороняють проведення розрахунків шляхом заліку.
Їх норми адресовані резидентові та уповноваженому банку, що здійснює валютний контроль за експортною операцією. Резидент при здійсненні господарської діяльності не був позбавлений можливості врегулювати договірні відносини з урахуванням загальнодоступних правил валютного контролю або врахувати ризики їх недодержання.
Право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів передбачено частиною другою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований відповідним Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 27.04.2018 року у справі № 808/1707/17 (провадження № К/9901/285/17).
Відповідно до пункту першого Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» від 18.06.1994 року № 319/94 (чинного на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) суб`єктів підприємницької діяльності України, незалежно від форм власності, зобов`язано у десятиденний строк продекларувати у Національному банку України наявність (або відсутність) з визначенням сум усіх належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, в тому числі одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України, подати Головній державній податковій інспекції України декларацію щодо сум на їх рахунках у банках та інших іноземних фінансових установах, а також щодо сум надходжень валютних цінностей у вигляді доходів (дивідендів), одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України. Надалі декларування суб`єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, здійснюється щоквартально.
Мета такого декларування полягає в поверненні в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами. Для досягнення цієї мети уповноважені органи держави повинні знати, які валютні цінності належать суб`єкту господарювання і знаходяться за кордоном. Одним з видів таких цінностей є дебіторська заборгованість. При цьому не важливо, як саме вона утворилася - чи шляхом передоплати за товари, роботи, послуги нерезиденту, чи шляхом реалізації таких товарів, робіт, послуг нерезиденту. Як ті, так і інші кошти підлягають обов`язковому декларуванню.
За змістом частини другої статті 16 розділу І Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються, серед іншого, фінансові санкції за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - у сумі, що встановлюється Національним банком України.
Положеннями статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» визначено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України.
Пунктом 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 року № 49, визначено, що невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період.
Склад валютного правопорушення обумовлюється контролюючим органом недекларування позивачем у декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, станом 01.01.2019 року 397 920,00 рос.руб. за контрактом з нерезидентом ТОВ «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» (Росія) від 02.02.2018 № 0118-Р та 1 404 835,00 рос.руб. за контрактом з нерезидентом ТОВ «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» (Росія) від 11.04.2018 № ЭД-006218.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК ЕНЕРГЕТИКА» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складений 17 грудня 2019 року.

Суддя А. Ю. Рищенко