Справа № 140/1811/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10602/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

представника позивача Носкова О.М.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року (головуючий суддя: Ковальчук В.Д., місце ухвалення м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення призовної комісії Маневицького районного військового комісаріату Волинської області, Маневицької районної державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Волинської обласної державної адміністрації, зокрема: протокол призовної комісії Маневицького району № 1 від 01.10.2018, яким його визнано придатним до військової служби, іменний список на військову команду К 65/9017 від 09.10.2018, що направлявся з Маневицького РВК на обласний збірний пункт для відправлення у військову частину, виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 ; наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 249 від 11.10.2018 щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця с. Семки Маневицького району Волинської області, на строкову службу до Збройних Сил України у черговий осінній призов 2018 року; рішення про прийняття ОСОБА_1 17.11.2018 військової присяги у військовій частині НОМЕР_2 . Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця с. Семки Маневицького району Волинської області, призовника чергового осіннього призову 2018 року, зі строкової служби у Збройних Силах України.

Обґрунтовує позов тим, що позивач має право на звільнення від призову на строкову військову службу (а в цей час право на звільнення від строкової військової служби), оскільки його батько ОСОБА_2 став інвалідом під час проходження військової служби. Позивач зазначає, що посадові особи військових віднеслися формально поставились до своїх посадових обов`язків, не встановили всіх даних про сімейних стан позивача, як призовника, а звернення позивача і його представника до військового прокурора Луцького гарнізону, начальника Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України ніяких результатів не дали, хоча ними було визнано, що позивач мав законні підстави для звільнення від призову.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні вимоги викладені в позовній заяві.

Волинська обласна державна адміністрація, 22.11.2019 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_6 , 26.11.2019 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Маневицький районний військовий комісаріат Волинської області, 02.12.2019 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Волинська обласна державна адміністрація, 03.12.2019 подала клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Представник позивача Носков О.М., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ні ОСОБА_1 , ні його родичі із заявою про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами, до командира військової частини не зверталися і військова частина не приймала з цього приводу ніякого рішення, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до рішенням Маневицької районної призовної комісії від 01.10.2018 (протокол №1) призовник ОСОБА_1 , на підставі статті 74г графи 1 Розкладу хвороб Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 № 402 був визнаний придатним до військової служби за станом здоров`я та призваний на строкову військову службу.

Призовник ОСОБА_1 , 09.10.2018 був відправлений на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_7 для безпосередньої відправки до військової частини для подальшого проходження військової служби.

Позивач, 11.10.2018 пройшов контрольний медичний огляд обласною військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 та професійно-психологічний відбір із старшим військової команди, за результатом яких був зарахований до складу військової команди ЧЦП 65/9017 та відправлений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_3 (смт. Старичі).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , матір ОСОБА_1 , подала до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про долучення до особової справи її сина, ОСОБА_1 , копій документів, які могли слугувати правовою підставою звільнення останнього від призову на строкову військову службу у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме те, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , став інвалідом другої групи через захворювання, яке отримав під час проходження військової служби.

На момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 проходить строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Частиною 2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, передбачено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону № 2232-ХІІ, на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Призов громадян України на строкову військову службу включає проходження ними призовної комісії та відправлення їх до військових частин.

Організація підготовки та проведення призову громадян України на строкову військову службу здійснюється міськими (районними) державними адміністраціями (виконавчими органами міських рад) у взаємодії з міськими (районними) військовими комісаріатами.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 16 Закону № 2232-ХІІ, для проведення призову громадян України на строкову військову службу в районах (містах) утворюються призовні комісії.

Рішення призовної комісії може бути оскаржено громадянином України до призовної комісії вищого рівня або до суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 18 Закону № 2232-ХІІ, від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України, зокрема, батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних. Призовники, які мають право на звільнення від призову на цій підставі, можуть його не використовувати.

Відповідно до п. «в» ч. 2 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовці строкової військової служби звільняються із служби, зокрема, за сімейними обставинами - у разі виникнення у них права на відстрочку чи звільнення внаслідок зміни сімейних обставин. Військовослужбовці, які мають право на звільнення зі служби за цією підставою, можуть його не використовувати.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України, батько, яких став особою з інвалідністю під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних. Крім цього, військовослужбовці, які проходять строкової військової служби, мають право на звільнення від проходження такої за сімейними обставинами.

Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (далі Положення № 352), визначає повноваження органів військового управління та обов`язки посадових осіб Збройних Сил з підготовки юнаків до військової служби, підготовки та проведення призову громадян на строкову військову службу (п. 1).

Згідно п. 35 Положення № 352, районні військові комісаріати несуть відповідальність за правильну організацію і якісне ведення військового обліку призовників, які постійно чи тимчасово проживають на відповідній території, за повноту цього обліку і своєчасний призов громадян на строкову військову службу.

Обласний військовий комісар здійснює безпосереднє керівництво роботою щодо військового обліку призовників, яка проводиться у районних військових комісаріатах, що ведуть персонально-якісний облік призовників, а також у відповідних виконавчих органах сільських, селищних і міських рад, де немає військових комісаріатів (далі - облікові органи), житлово-експлуатаційних та інших організаціях, на підприємствах, в установах, які здійснюють експлуатацію будинків, у домовласників, на підприємствах, в установах, організаціях та навчальних закладах незалежно від підпорядкування і форми власності, і несе відповідальність за стан такого обліку призовників (п. 51 Положення № 352).

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (п. 1).

Відповідно до п. 213 Положення № 1153/2008, військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пунктів «б» «в» «г» частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного військового комісаріату за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.

Районний військовий комісар, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду обласному військовому комісару.

Обласний військовий комісар зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

Згідно п. 214 Положення № 1153/2008, командир військової частини не пізніше трьох діб після отримання від обласних військових комісарів акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця та нотаріально завірених копій документів, що підтверджують причину дострокового звільнення, зобов`язаний, зокрема, за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця, за винятком зміни сімейних обставин, пов`язаної з народженням у нього дитини, надіслати документи за підпорядкованістю.

Рішення про дострокове звільнення військовослужбовця приймається не пізніше ніж через три дні з дати надходження відповідних документів начальником штабу виду Збройних Сил України, оперативного командування, а для військових частин центрального підпорядкування - начальником структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України, який відповідає за кадрову роботу. Командир військової частини на підставі одержаного рішення не пізніше ніж через три дні звільняє військовослужбовця достроково в запас за сімейними обставинами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи, зокрема: копією довідки ЛТЕК серія ВТЭ - 23 № 006752 від 08.02.2000; копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , підтверджується, що ОСОБА_2 (який є батьком ОСОБА_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 ), був інвалідом другої групи через захворювання, яке отримав під час проходження військової служби.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач мав право на звільнення від чергового осіннього призову 2018 року на строкову військову службу, у відповідності до абз. 5 ч. 1 ст. 18 Закону № 2232-ХІІ, та має право на звільнення, як військовослужбовець, від проходження строкової військової служби, у зв`язку з сімейними обставинами, згідно п. «в» ч. 2 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач проходить строкову службу, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , надсилався акт обстеження сімейно-майнового стану сім`ї від 13.03.2019 позивача. У пункті 6, вказаного акта, зазначено, що ОСОБА_1 мав право на звільнення від призову на строкову військову службу в мирний час згідно п. 4. ч. 1 ст. 18 Закону № 2232-ХІІ, пунктом 15 цього акта, вказано винести вирішення питання щодо дострокового звільнення позивача з лав Збройних Сил України, на розгляд командира військової частини.

Однак, командиром військової частини НОМЕР_1 вимоги військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 не виконано. Натомість, у листі-відповіді від 16.04.2019 № 2680, зазначено, що відсутні документи, що підтверджують наявність підстав для дострокового звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 за сімейними обставинами. Також, т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , просив військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , надіслати заключення про доцільність або недоцільність дострокового звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 .

На думку суду апеляційної інстанції, командиром військової НОМЕР_1 , не належним чином проаналізовано акт обстеження сімейно-майнового стану сім`ї від 13.03.2019, зокрема, проігноровано інформацію в пункті 6 цього акта, в якому чітко зазначено, що ОСОБА_1 мав право на звільнення від призову на строкову військову службу в мирний час. Крім цього, по своїй суті, командир переклав обов`язок щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив п. 213 Положення № 1153/2008, оскільки для з`ясування обставин чи мав позивач право на звільнення зі строкової служби, командир зобов`язаний був надіслати до відповідного військового комісаріату за місцем проживання сім`ї військовослужбовця (Маневицький районний військовий комісаріат Волинської області) запит для перевірки його сімейного стану з підтверджуючими документами для звільнення з військової служби.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що у листі Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку № 4012 від 05.12.2018, зазначено, що посадові особи Маневицької районної призовної комісії та Маневицького РВК недбало ставлячись до покладених на них обов`язків, не встановили факт наявності у призовника ОСОБА_1 , права на звільнення від призову на строкову військову службу та допустили безпідставний призов на військову службу, чим порушили законні права позивача. На адресу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено службовий лист про усунення виявлених порушень та вжиття заходів для звільнення зі строкової служби ОСОБА_1 .

Також, згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.01.2019 № вкп/30, направленого на адресу матері, за фактом недосконалого проведення заходів вивчення по призовнику ОСОБА_1 , проведено службове розслідування, за підсумками якого заступника військового комісара начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_9 майора ОСОБА_7 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення «сувора догана».

Однак, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що притягнення Волинським обласним військовим комісаріатом до дисциплінарної відповідальності особи, яка відповідала за проведення заходів вивчення сімейно майнового-стану призовника та направлення Маневицьким РВК акту обстеження сімейно-майнового стану сім`ї від 13.03.2019, не призвело до належного відновлення порушених прав позивача, зокрема звільнення з військової строкової служби на яке позивач має право.

Щодо покликання суду першої інстанції, що оскільки ні ОСОБА_1 , ні його родичі із заявою про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами, до командира військової частини не зверталися і військова частина не приймала з цього приводу ніякого рішення, а тому підстави для звільнення з військової строкової служби відсутні, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, «inter alia», санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Таким чином, відсутність написання рапорту позивачем чи заяви його родичів про звільнення з строкової військової служби, за наявності волевиявлення матері позивача у формі направлення відповідачам необхідних документів, які дають підстави для звільнення ОСОБА_1 зі строкової військової служби, не може бути безумовною підставою для відмови в задоволенні позову в частині зобов`язання Маневицький районний військовий комісаріат Волинської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 , командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , зі строкової служби у Збройних Силах України.

Оскільки, ризик будь-якої помилки суб`єктів владних повноважень, зокрема, у цих спірних правовідносинах - безпідставний призов на строкову військову службу позивача, повинен покладатися на вказаних суб`єктів і не може виправлятися за рахунок ОСОБА_1 , тобто особи, якої вона стосуються, шляхом продовження служби останнього у Збройних Силах України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для ефективного способу порушених прав позивача необхідно визнати протиправним та скасувати рішення призовної комісії у формі протоколу № 1 Маневицького районного військового комісаріату Волинської області від 01.10.2018, Наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 249 від 11.10.2018 щодо призову на строкову службу ОСОБА_1 у черговий осінній призов 2018 року та зобов`язати Маневицький районний військовий комісаріат Волинської області, Волинський обласний військовий комісаріат та командира військової частини НОМЕР_1 звільнити зі строкової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 нароження мешканця с. Семки, Маневицького району Волинської області.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення про прийняття ОСОБА_1 17 листопада 2018 року військової присяги у військовій частині НОМЕР_2 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до Положення про порядок складання Військової присяги Додаток 1 до Статуту внутрішньої служби затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV, кожен громадянин України, який поступає на військову службу, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народові та скріплює її власноручним підписом.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, складання Військової присяги, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є актом волевиявлення військовослужбовця, який покладає на військовослужбовця всю повноту відповідальності за виконання ним військового обов`язку, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у прийняті ОСОБА_1 військової присяги у військовій частині НОМЕР_2 необхідно залишити в силі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині та прийняття у цій частині нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 161/4656/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення призовної комісії, наказу, зобов`язання вчинити дії та прийняти у цій частині нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати рішення призовної комісії у формі протоколу № 1 Маневицького районного військового комісаріату Волинської області від 01.10.2018, наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 249 від 11.10.2018 щодо призову на строкову службу ОСОБА_1 у черговий осінній призов 2018 року.

Зобов`язати Маневицький районний військовий комісаріат Волинської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 та командира військової частини НОМЕР_1 звільнити зі строкової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 нароження мешканця с. Семки, Маневицького району Волинської області.

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 161/4656/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повний тексти складено 16.12.2019.