Справа № 160/7266/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 грудня 2019 року Справа 160/7266/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Златіна С.В.

при секретарі - Піскун Я.В.

представника позивача - Шмиголь О.В.

представника відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду по адміністративній справі № 160/7266/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними вимог, рішення та податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахування уточненої позовної заяви від 16.09.2019 року просить суд визнати протиправними та скасувати:

Наказ № 1057 від 11.06.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 »;

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2 від 30.10.2018 року;

Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2018 року;

Податкові повідомлення - рішення від 30.07.2018 року № , № , № ;

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56067-17 від 06.03.2019 року.

Ухвалою суду від 22.08.2019 року відкрито провадження у справі.

Позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56067-17 від 06.03.2019 року та № Ф-2 від 30.10.2018 року та Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2018 року. Клопотання обгрунтовано тим, що оскарження позивачем рішення в адміністративному порядку не позбавляє позивача права на оскарження цього ж рішення й у судовому порядку. Позивачем по вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2 від 30.10.2018 року застосовувалася процедура адміністративного оскарження, однак скарга позивача по суті не розглядалася. Позивач вважав, що його скарга є задоволеною. При зверненні до суду позивач керувався строком 1095 днів, який встановлений Податковим кодексом України. Стосовно оскарження наказу відповідача про проведення перевірки позивача, вимог та рішення відповідача, то позивач вважає, що строк оскарження наказу, вимог та рішення у судовому порядку становить 1095 днів згідно вимог ПК України. Позивач не отримував оскаржуваний наказ, оскільки на пошті його отримала не уповноважена позивачем особа.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлене клопотання.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд дослідивши клопотання позивача, заслухавши пояснення позивача, встановив наступне.

Суд під час відкриття провадження у адміністративній справі не вирішував питання про визнання поважними причин пропущення позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду.

Предметом позову є у тому числі вимоги: визнати протиправними та скасувати наказ № 1057 від 11.06.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 », вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2 від 30.10.2018 року та № Ф-56067-17 від 06.03.2019 року, а також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2018 року.

Чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частиною 3 статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України.

Щодо строків оскарження вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дія Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Згідно частини 14 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Зазначене свідчить про те, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Відтак, суд зазначає, що при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", строк звернення до адміністративного суду визначений приписами пункту 56.18 статті 56, статті 102 Податкового кодексу України не застосовується, на що також вказував Верховний Суд в постановах від 31 січня 2019 року у справі №802/983/18-а, від 17 липня 2019 року у справі №0740/1050/18.

З огляду на наведене, доводи клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду у даній частині є безпідставними.

Крім того, положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок.

Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Таким чином, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Для висновку, що особа скористалась процедурою адміністративного оскарження вимоги та дотрималась строку звернення до суду, слід дослідити як саму скаргу, так і надану податковим органом відповідь із з`ясуванням дати отримання останньої платником ЄСВ.

У матеріалах справи є копія скарги позивача від 12.11.2018 року до ДФС України, у якій позивач просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2 від 30.10.2018 року, а також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2018 року.

У матеріалах справи міститься копія листа ДФС України від 17.12.2018 року «Про розгляд скарги», у відповідності до якого скарга позивача не підлягає розгляду ДФС України, оскільки питання порушені у скарзі були вже розглянуті згідно чинного законодавства.

Позивач отримав вказаного листа 27.12.2018 року, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи та яке надано ДФС Украни.

Отже, саме з цієї дати позивач мав строк 10 днів для подання позовної заяви до суду.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56067-17 від 06.03.2019 року позивач не отримав, оскільки поштове повідомлення повернулося із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується копію конверту, який надано відповідачем.

Скаргу до ДФС України позивач на вказану вище вимогу не подавав.

Позов до суду позивач подав 29.07.2019 року, що підтверджується датою на квитанції Укрпошти, яка міститься у матеріалах справи.

Таким чином, позивач станом на день звернення з позовом до суду попустив строк для оскарження вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2 від 30.10.2018 року, а також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2018 року.

Судом встановлено, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважає, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Позивач фактично не був позбавлений можливості подати позовну заяву до адміністративного суду у строки встановлені Законом України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Позивачем не надано суду доказів поважності пропуску строку звернення з адміністративним позовом до суду (хвороба, відрядження, стихійне лихо тощо).

Отже, суд не вважає причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, які наведено у клопотанні, поважними.

Одночасно суд зазначає, що позивач пропустив строк для оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56067-17 від 06.03.2019 року з поважних причин, оскільки позивач не отримав від відповідача оскаржуваного рішення, що у свою чергу завадило позивачу використати своє право на оскарження вказаної вище вимоги.

За виказаних обставин суд вважає за необхідне поновити позивачу строк для оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56067-17 від 06.03.2019 року.

Щодо строку оскарження наказу № 1057 від 11.06.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 », то суд зазначає наступне.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.10.2019 року по справі № 640/20468/18 спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, нормами ПК України не визначені, тобто не врегульовують спірне в цій справі питання.

Різниця природи рішень контролюючого органу (щодо нарахування грошових зобов`язань або інші рішення) об`єктивно здатна впливати та зумовлювати різницю в підходах щодо встановлення строків звернення до суду про їх оскарження.

Отже, із прийняттям чинної редакції КАС України та відмінним правовим регулюванням, визначеним частиною четвертою статті 122 КАС України, інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Отже, для оскарження наказу податкового органу про проведення перевірки встановлено шестимісячний строк.

Оскаржуваний наказ позивач отримав 14.06.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи.

Процедуру адміністративного оскарження наказу позивач не застосовував.

Також судом встановлено, що позивач направляв до податкового органу на виконання вказаного наказу письмові пояснення та документи.

Судом відхиляються доводи позивача про те, що останній не отримував оскаржуваний наказ, оскільки на пошті його отримала не уповноважена позивачем особа, тому що у матеріалах справи є належний доказ вручення наказу позивачу, крім того позивач як вже було зазначено вище направляв до податкового органу на виконання вказаного наказу письмові пояснення та документи

Позов до суду позивач подав 29.07.2019 року, що підтверджується датою на квитанції Укрпошти, яка міститься у матеріалах справи.

Таким чином, позивач станом на день звернення з позовом до суду попустив строк для оскарження наказу відповідача про призначення перевірки.

Судом встановлено, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважає, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Позивач фактично не був позбавлений можливості подати позовну заяву до адміністративного суду у строки встановлені статтю 122 КАС України.

Позивачем не надано суду доказів поважності пропуску строку звернення з адміністративним позовом до суду (хвороба, відрядження, стихійне лихо тощо).

Отже, суд не вважає причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, які наведено у клопотанні, поважними стосовно оскарження наказу відповідача.

Таким чином, строк звернення з адміністративним позовом до суду в цій частині не підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 256 КАС України суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду від 28.10.2019 року - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення з адміністративним позовом до суду з позовними вимогами: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56067-17 від 06.03.2019 року

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними вимог, рішення та податкових повідомлень - рішень в частині заявлених позовних вимог, а саме: визнати протиправними та скасувати наказ № 1057 від 11.06.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 », вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2 від 30.10.2018 року, а також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2018 року, - залишити без розгляду.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до статті 256 КАС України.

Суддя (підпис) С.В. Златін
З оригіналом згідно

Помічник судді Лісна А.М.