Справа № 580/3142/19
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року справа № 580/3142/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзель О.А., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2019 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 21.05.2019 №Ф-2839-51 про сплату позивачем боргу з єдиного внеску в сумі 21 030 грн 90 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2002 року вона не здійснювала підприємницької діяльності, в зв`язку з її припиненням та не отримувала ніяких доходів, із вказаного періоду часу. Враховуючи наведене, позивач вважає протиправним нарахування їй єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виставлення спірної вимоги про сплату недоїмки.

Ухвалою судді від 15.10.2019 прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи).

05.11.2019 ухвалою судді замінено відповідача в адміністративній справі №580/3142/19 із Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області.

Представником відповідача надано відзив на адміністративний позов, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи свою позицію тим, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Згідно даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення підприємницької діяльності позивача внесено лише 01.10.20109. Тобто станом на час винесення оскаржуваної вимоги від 21.05.2019 №Ф-2839-51 остання не була знята з обліку в органах ПФУ, як фізична особа-підприємець, в зв`язку з чим в ІКП ITC «Податковий блок», по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) їй було нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8448 грн 00 коп., за 2018 в розмірі 9828 грн 72 коп. та за І квартал 2019 року розміром 2754 грн 18 коп., всього в сумі 21 030 грн 90 коп., яка залишається не сплаченою. Враховуючи зазначені обставини, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у відзиві на позов в їх задоволенні відмовити.

Від позивача на адресу суду 01.11.2019 надійшло заперечення на відзив, в якому зазначає, що відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ГУ ДФС в Черкаській області на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 №Ф-2839-51 про сплату позивачем боргу з єдиного внеску в сумі 21 030 грн 90 коп.

Вважаючи вищевказану вимогу протиправною позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2462-VI (далі - Закон № 2462).

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774) внесено зміни до Закону №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність. Дія Закону №2464 поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону № 2464).

Платниками єдиного внеску відповідно до пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх дальності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. З 2017 року у разі, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого, цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону №2464 в редакції Закону №1774).

Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч.1ст.1 Закону № 2464).

Згідно з нормами ч.5 ст.8 Закону № 2464, єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З 01.10.2013 року функції адміністрування єдиного соціального внеску передані від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України, яке перетворено шляхом реорганізації у ДФС України (Постанова КМУ від 21.05.2014 №160 «Про утворення Державної фіскальної служби»).

Суд наголошує, що на момент зняття з обліку державна реєстрація фізичних осіб - підприємців регулювалась, як і в даний час, Законом України від 15.05.2003 № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755 із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону №755, фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 24.09.1998 була зареєстрована як фізична особа-підприємець Смілянською районною державною адміністрацією Черкаської області, про що було зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ за № 41 та підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, однак, починаючи із 2002 року вона самостійно припинила свою підприємницьку діяльність, подавши відповідні документи до державного реєстратора та будь-якої звітності не подавала.

Слід зазначити, що державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб згідно з статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (набрав чинності з 1 липня 2004 року, тобто після припинення позивачем своєї підприємницької діяльності) полягає у засвідченні факту створення або припинення юридичної особи та фізичної особи-підприємця шляхом внесення відповідних записів до ЄДР. Документом встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця, є свідоцтво про державну реєстрацію (стаття 1 цього Закону).

Державний реєстратор здійснює оформлення та видачу свідоцтва виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця (стаття 5 згаданого Закону).

Тобто, саме шляхом внесення відповідних записів до ЄДР засвідчується факт набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, в порядку передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

Проте, як встановлено судом із матеріалів справи, станом до 01.10.2019 відомості про позивача, як фізичну особу-підприємця у Єдиному державному реєстрі відсутні.

З наданої виконавчим комітетом Смілянської міської ради копії реєстраційної справи за № 2_024_011490_50 судом встановлено що, позивач 01.10.2019 звернулася до державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради із заявою про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та із відповідною заявою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням.

Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань від 01.10.2019 за №24816577, державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Приз Т.А., 01.10.2019 до Єдиного державного реєстру включено відомості за № 0011490 про фізичну особи-підприємця ОСОБА_1 , та цим же днем 01.10.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за її рішенням, про що зроблено запис № 02011490.

Тобто, ОСОБА_1 починаючи із 1 липня 2004 року (з моменту набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» та початку роботи ЄДР) вже не була зареєстрована та не мала статусу фізичної особи-підприємця, що також підтверджується вказаним вище витягом є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Отже, враховуючи зміст наведених норм, а також відсутність станом на дату прийняття оскаржуваної вимоги від 21.05.2019 №Ф-2839-51 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для висновку щодо реєстрації позивача, станом на час виникнення спірних правовідносин, як фізичної особи-підприємця.

Також, суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про те, що позивач до цього часу обліковується як ФОП у внутрішніх облікових системах податкового органу, які були йому передані від органів ПФУ, оскільки суду не представлено ні доказів наявності таких облікових систем, ні доказів перебування в них позивача в статусі ФОП у 2017-2018 роках.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що під час вчинення дій, з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а судовий збір стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який був відповідачем у даній справі.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Черкаській області від 21.05.2019 №Ф-2839-51 про визначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) боргу (недоїмки) в сумі 21 030 (двадцять одна тисяча тридцять) грн 90 коп.

3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (ідентифікаційний код 43142920) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

4.Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя О.А. Рідзель