Справа № 440/4816/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 грудня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/4816/19

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Супрун Є.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до суддів Верховного Суду Яковенка Миколи Миколайовича, Мельник-Томенко Жанни Миколаївни , Мартинюк Наталі Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною, визнання рішення незаконним,

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Яковенка Миколи Миколайовича , Мельник-Томенко Жанни Миколаївни , Мартинюк Наталі Миколаївни , в якій просить визнати незаконною ухвалу Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №9901/568/19, а бездіяльність суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Яковенка Миколи Миколайовича, Мельник-Томенко Жанни Миколаївни, Мартинюк Наталі Миколаївни такою, що порушує присягу судді.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись з матеріалами позову, суддя дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з урахуванням наступного.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач фактично оскаржує дії Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду пов`язані з прийняттям 13.11.2019 ухвали у справі №9901/568/19 за позовом ОСОБА_1 до судді Полтавського окружного адміністративного суду Костенко Г.В. про визнання дій протиправними, якою позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

У зв`язку з цим слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. При цьому, публічно-правовий спір, за визначенням наведеним у цій же нормі, це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму від 12.06.2009 №6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів", суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративне правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз`яснення є відтворенням положень статей статті 126 Конституції України, відповідно до якої, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Отже, положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і, відповідно до цього, дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо можуть оскаржуватися лише у порядку, передбаченому процесуальним законом, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У пункті 10 постанови Пленуму від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" Верховний Суд України роз`яснив, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду) пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), законами України не передбачено.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Вчинені відповідачами дії не є управлінськими, а є процесуальними, вчиненими при здійсненні судом функції правосуддя, і тому їх законність може перевірятися лише судом вищестоящої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Яковенка Миколи Миколайовича, Мельник-Томенко Жанни Миколаївни, Мартинюк Наталі Миколаївни при розгляді справи №9901/568/19 за позовом ОСОБА_1 до судді Полтавського окружного адміністративного суду Костенко Г.В. про визнання дій протиправними не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а є суб`єктом відправлення правосуддя, у зв`язку з чим спір, з яким звернувся позивач, не належить до компетенції адміністративного суду.

Тому даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 17, 170, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до суддів Верховного Суду Яковенка Миколи Миколайовича, Мельник-Томенко Жанни Миколаївни , Мартинюк Наталі Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною, визнання рішення незаконним.

Копію ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, що звернулася з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`ятнадцяти днів, з дня її підписання.

Суддя Є.Б. Супрун