Справа № 400/3152/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3152/19
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Запорожана Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вознесенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови від 21 травня 2019 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про накладення штрафу від 21 травня 2019 року;

зобов`язати Вознесенський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області скасувати заборону ОСОБА_1 . розпоряджатися та/або користуватися майном.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року залишено позовну заяву без руху, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з наданням позивачу можливості подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин його пропуску. Крім того, зазначено про необхідність усунення інших недоліків позовної заяви та приведення її у відповідність до вимог ст.ст.160, 161 КАС України.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року за відсутності поважних причин для поновлення строку звернення до суду, у відповідності до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає про відсутність коштів на оплату послуг адвоката та сплату судового збору при зверненні до суду з позовною заявою. Наслідком став пошук інших джерел фінансування, що потягло за собою пропуск звернення до суду та є поважною причиною для його поновлення. Крім того, позивач вважає, що для звернення до адміністративного суду встановлено шестимісячний строк. Відмовляючи в задоволені заяви про поновлення пропущеного строку звернення, суд першої інстанції не проаналізував скаргу, не розглянув питання по суті чим порушив право позивача на справедливий судовий розгляд та захист його прав та інтересів судом.

Відповідно до ст. 312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є протиправні, на думку позивача, дії Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області пов`язані з винесенням постанови про накладення штрафу від 21 травня 2019 року та накладення заборони ОСОБА_1 розпоряджатися та/або користуватися своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, п. 1 ч. 2 якої передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.1998 № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: «Термін «дні», якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

З огляду на встановлений ст.120 КАС України порядок обчислення процесуальних строків, зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм КАС України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено позивачем як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, що він звертався до відповідача з заявою про зняття арешту з майна ще 21.05.2019 року, а про прийняття постанови про накладення штрафу дізнався 20.08.2019 року з відповіді Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Разом з цим, матеріали справи підтверджують, що позовну заяву ОСОБА_1 передав до поштового відділення 19.09.2019 року, тобто з пропуском визначеного законодавцем десятиденного строку звернення до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із частинами першою та другою якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Ухвалою від 04.10.2019 року судом першої інстанції на виконання зазначених приписів позовну заяву залишено без руху.

28 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в обґрунтування якого він посилався на існування поважних обставин, що призвели до пропуску строку звернення до суду, а саме необхідність пошуку джерел фінансування для оплати послуг адвоката та сплати судового збору.

Оцінюючи зазначені доводи суд першої інстанції наголошував, що необхідність сплати судового збору не є перешкодою в доступі до правосуддя, оскільки ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» надають право позивачу звернутися за відстроченням, розстроченням сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження свого скрутного матеріального становища.

З урахуванням зазначеного позивачем не наведено переконливих доводів та доказів на їх підтвердження щодо неможливості звернення до суду у строк встановлений ст. 287 КАС України, тому суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, в зв`язку з чим повернув позовну заяву особі, що її подала.

Судова колегія погоджується з даними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач вказує на визначений ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, особливості судового провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби визначені статтею 287 КАС України, якою передбачений десятиденний строк звернення до суду у справах даної категорії.

Інші доводи апелянта щодо відсутності коштів та необхідності їх пошуку для оплати послуг адвоката та сплати судового збору не підтверджені належними доказами, як при зверненні до суду першої інстанції, так і при зверненні з апеляційною скаргою.

Крім того, матеріали справи не містять доказів та підтверджень, що позовна заява до суду підготовлена адвокатом, а не позивачем особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Частинами 1, 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З урахуванням зазначеного відсутність у позивача коштів не впливали на можливість своєчасного звернення до суду.

Судова колегія враховує, що апелянт не заперечує факт пропуску строку звернення до суду, а вказує лише на поважність обставин, що до цього призвели.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, ним не наводиться та зі змісту матеріалів справи не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із даним позовом, що позбавляє суд можливості застосувати приписи КАС України щодо визнання причин пропуску строку поважними, колегія суддів приходить до висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду 1-ї інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.308,311,312,315,316,321,322,325,329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: Н.В.Вербицька

Суддя О.В.Джабурія

Суддя Д.В. Запорожан