Справа № 640/5491/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5491/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» (надалі за текстом - «ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія») звернулось до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі за текстом - «НКРЕКП») № 395 від 22.03.2019 р. про накладення штрафу за порушення Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що приймаючи спірну постанову НКРЕКП вийшла за межі наданий їх повноважень, порушила принцип дії нормативно-правових актів у часі та не дослідила усі матеріали і докази.

Зокрема, ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» звертало увагу на те, що під час планової перевірки встановлювались факти наявності чи відсутності порушень у діяльності товариства у період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р.

Водночас, Закон України «Про ринок електричної енергії» набув чинності лише 11.06.2017 р.

Крім того, в порушення вимог Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов постанова № 395 від 22.03.2019 р. прийнята більше ніж через 2 місяці з моменту отримання акту перевірки.

Позивач стверджував, що перевіркою не встановлено факту використання ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» коштів на цілі або у розмірі, які не передбачені інвестиційною програмою чи структурою тарифу, а відтак у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття рішення про коригування структури тарифів у сторону зменшення.

Також, позивач посилався на те, що законодавством передбачена можливість переглянути тарифи ліцензіату лише у разі наявності затвердженої структури тарифу. Разом з тим, НКРЕКП не затверджено структуру тарифів, що були предметом перевірки.

Насамкінець, ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» стверджувало, що жодним нормативно-правовим актом відповідачеві не надано право за результатами здійснення контрольних заходів приймати рішення про коригування структури тарифів у сторону зменшення та про зобов`язання врахувати економію коштів за попередні періоди,

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове і ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Так, скаржник зазначає, що Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» не містить положень щодо строку прийняття постанови про накладення штрафу.

Крім того, на переконання відповідача, лише сам факт порушення строку накладення санкцій не може бути підставою для звільнення від відповідальності за допущене порушення.

Апелянт стверджує, що перевіркою встановлено факт отримання позивачем економії ресурсів в результаті недофінансування фактичних витрат порівняно з розрахунковими витратами у тарифах на відпуск електричної енергії у 2017 р. Також, актом перевірки зафіксовано, що станом на 20.01.2017 р. фінансування інвестиційної програми ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» склало лише 43, 2 % від запланованого обсягу фінансування, а економія коштів, яка склалась за результатами виконання інвестиційної програми 2016 року за рахунок тарифу на відпуск електричної енергії, становить 210, 46 тис. грн.

На думку відповідача наведене є підставою для зміни тарифу за ініціативою НКРЕКП.

Відповідач наполягає на тому, що як на момент виявлення порушень, так і на момент прийняття спірної постанови, ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» був встановлений тариф на відпуск електричної енергії та встановлена його структура.

Скаржник зауважує, що пунктом 2 постанови № 395 від 22.03.2019 р. Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики доручено підготувати та винести на засідання НКРЕКП проект рішення щодо встановлення (перегляду) позивачеві тарифу на відпуск електричної енергії шляхом його зміни у бік зменшення, а отже сам по собі цей пункт не породжує правових наслідків для ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, наполягаючи на законності та обгрунтованості судового рішення, стверджує, що відповідачем було порушено встановлений чинним законодавством, зокрема статтею 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», строк накладення санкції.

ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» наполягає на відсутності юридичних механізмів зміни тарифу в бік його зменшення, оскільки структура тарифів у позивача була відсутня.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 10.12.2018 р. по 21.12.2018 р. посадовцями НКРЕКП проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері енергетики, Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою № 3 від 08.02.1996 р. та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою № 309 від 22.03.2017 р.

Результати перевірки оформлено актом № 403 від 21.12.2018 р.

Згідно цьому акту ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія», серед іншого, порушено вимоги підпункту 3.6.1 пункту 3.6 глави 3 Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії, пункту 4.1 Розділу IV Порядку формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, підпункту 5 пункту 2.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії.

Такий висновок обгрунтовано наступним.

Інвестиційна програма ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на 2015 р. схвалена постановою НКРЕКП № 853 від 19.03.2015 р. «Про внесення змін до постанови НКРЕКП № 145 від 31.01.2015 р.» на загальну суму 17 703, 5 тис. грн.

Разом з тим, згідно звіту з виконання інвестиційної програми на 2015 р. фінансування та освоєння коштів відповідно до актів виконаних робіт та актів приймання-передачі обладнання склало 634, 1 тис. грн., або 3,6 % від планової суми фінансування. Повністю не профінансовані 32 заходи інвестиційної програми на загальну суму 14 760, 1 тис. грн., повністю профінансовано та виконано 4 заходи інвестиційної програми на загальну суму 234, 8 тис. грн., профінансовані частково та виконані 13 заходів на загальну суму 399, 3 тис. грн.

Постановою НКРЕКП № 541 від 31.03.2016 р. «Про внесення змін до постанови НКРЕКП № 3119 від 25.12.2015 р.» схвалено інвестиційну програму позивача на 2016 р. на загальну суму 17 067, 5 тис. грн.

Водночас, станом на 20.01.2017 р. фінансування інвестиційної програми склало 7 374, 3 тис. грн., або 43, 2 % від запланованого обсягу. При цьому, повністю не профінансовані 5 заходів інвестиційної програми на загальну суму 7 252, 8 тис. грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки та відповідно до ст.ст. 17, 19, 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», відповідачем прийнято постанову «Про накладення штрафу на ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» за порушення Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання» № 395 від 22.03.2019 р.

Пунктом 1 цієї постанови на позивача, за порушення підпункту 3.6.1 пункту 3.6 глави 3 Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії щодо обов`язку ліцензіата діяти згідно із законодавством України та нормативно-технічними документами, зокрема пунктом 4.1 розділу ІV Порядку формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженого , щодо зобов`язання ліцензіата виконувати схвалені НКРЕКП, зокрема постановами від 31 січня 2015 р. № 145 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» та від 25 грудня 2015 року № 3119 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія», інвестиційну програму (у частині виробництва електричної енергії) в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування, накладено штраф у розмірі 85 000 грн.

За змістом пункту 2 названої постанови Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики доручено підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводиться у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» тарифу на відпуск електричної енергії шляхом його зміни в бік зменшення на загальну суму 55 878,47 тис. грн. (без ПДВ), урахувавши:

- суму економії коштів, що склалась по статті витрат «Паливо» та за рахунок зміни обсягів виробництва електричної енергії у 2017 році, у розмірі 43 438 тис. грн (без ПДВ);

- суму непрофінансованих коштів схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік за рахунок джерел фінансування «Невикористані кошти 2015 року» у розмірі 9 482, 73 тис. грн (без ПДВ);

- суму економії коштів, що склалась при виконанні (фінансуванні та освоєнні) заходів схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік, у розмірі 210, 46 тис. грн. (без ПДВ),

- суму економії коштів, отриманої за результатами діяльності з виробництва електричної енергії у 2017 році, а саме в результаті недофінансування витрат порівняно із розрахунковими витратами в тарифі на відпуск електричної енергії, з урахуванням сум перевищення фактичних витрат від розрахункових показників, у розмірі 2 747, 28 тис. грн. (без ПДВ).

Спеціальним законом, який визначає правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення є Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 р. № 1540-VIII (надалі за текстом - «Закон № 1540-VIII»).

Статтею 1 названого Закону визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно пунктів 11, 12 частини 1 статті 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор: контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов; розглядає справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства.

Частиною 1 статті 19 Закону № 1540-VIII установлено, що Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону № 1540-VIII за результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки. Один примірник акта про результати перевірки передається суб`єкту господарювання, діяльність якого перевірялася, або уповноваженій ним особі. У разі відмови суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи прийняти акт про результати перевірки такий акт надсилається суб`єкту господарювання рекомендованим листом протягом п`яти робочих днів з дня підписання акта членами комісії з перевірки. Суб`єкт господарювання, діяльність якого перевірялася, має право надати письмові пояснення та обґрунтування щодо проведеної перевірки та/або виявлених порушень у строк до п`яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки. У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.

Таким чином, Закон № 1540-VIII не містить посилання на строк, протягом якого НКРЕКП має бути прийнято рішення про застосування санкції.

Не містить таких положень і Порядок контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затверджений постановою НКРЕКП № 428 від 14 червня 2018 р., який до того ж не пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції помилково послався на частину 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 р. № 877-V, якою передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Частини 8, 9 названої статті Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначають, що припис - це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Розпорядження або інший розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю) - це обов`язкове для виконання письмове рішення органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень у визначені строки.

Таким чином, постанова про накладення штрафу не є ані приписом, ані розпорядженням або іншим розпорядчим документом, а відтак до строків її винесення не можуть бути застосовані положення частини 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі № 826/14481/17.

У період виникнення правовідносин, що були предметом спору у справі № 826/14481/17, був чинним Порядок контролю за додержанням ліцензіатами умов та правил здійснення діяльності, пов`язаної з виробництвом, передачею та постачанням електричної енергії, комбінованим виробництвом теплової та електричної енергії, виробництвом теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, затверджений постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 882 від 19.05.2011 р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 р. за № 907/19645, пункт 7.17 якого передбачав, що на підставі акта перевірки, який складено за результатами здійснення перевірки, під час якої виявлено порушення вимог законодавства в галузі електроенергетики або сфері теплопостачання та ліцензійних умов, протягом п`яти робочих днів з дня завершення перевірки НКРЕ приймає письмове рішення про усунення порушень, виявлених під час здійснення перевірки, та/або про накладення санкцій, крім анулювання ліцензії.

Разом з тим, згаданий Порядок втратив чинність 12.08.2018 р. згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 428 від 14 червня 2018 р.

Водночас, судова колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 розділу ІV Порядку формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженого Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2585 від 15 жовтня 2015 р. за зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 листопада 2015 р. за № 1367/27812, ліцензіат зобов`язаний виконувати схвалену НКРЕКП інвестиційну програму в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування.

Підпунктом 3.6.1 підпункту 3.6 пункту 3 Розділу 3 Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 3 від 8 лютого 1996 р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10 квітня 1996 р. за № 174/1199, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, на ліцензіата покладено обов`язок діяти згідно з законодавством України та нормативно-технічними документами.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 22 Закону № 1540-VIII за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді накладення штрафу.

Частиною 4 статті 22 Закону № 1540-VIII передбачено, що Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України «Про ринок електричної енергії», «Про природні монополії», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про ринок природного газу», «Про теплопостачання».

Згідно пункту 16 частини 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 р. № 2019-VIII невиконання постанов, розпоряджень, наказів, рішень та приписів суб`єктів владних повноважень на ринку електричної енергії, а також створення перешкод для виконання службових обов`язків посадовими особами таких суб`єктів є правопорушенням на ринку електричної енергії.

За змістом пункту «в» пункту 4 частини 4 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» у разі скоєння правопорушення на ринку електричної енергії Регулятор приймає у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на учасників ринку (крім споживачів) у розмірі від 5 тисяч до 100 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії - на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню.

У контексті наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

По-перше, постанова «Про накладення штрафу на ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» за порушення Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання» № 395 від 22.03.2019 р. не містить посилання на конкретну норму Закону України «Про ринок електричної енергії», на підставі якої штраф застосовано саме у розмірі 85 000 грн.

По-друге, на позивача накладено санкції за невиконання схвалених НКРЕКП інвестиційних програм ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на 2015-2016 роки.

Водночас, Закон України «Про ринок електричної енергії» набув чинності 11.06.2017р.

Тобто, у 2015-2016 роках дії щодо невиконання ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» інвестиційних програм у повному обсязі відповідно до затверджених НКРЕКП етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування не кваліфікувались як правопорушення на ринку електричної енергії.

Відповідно ж до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на викладене та враховуючи, що помилкові висновки суду попередньої інстанції не призвели до неправильного вирішення справи по суті в частині визнання протиправним та скасування пункту 1 резолютивної частини постанови № 395 від 22.03.2019 р., колегія суддів не знаходить підстав для скасування у цій частині судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

У Постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до фактів цієї справи колегія суддів бере до уваги, що пунктом 2 резолютивної частини постанови № 395 від 22.03.2019 р. Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики доручено підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводиться у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» тарифу на відпуск електричної енергії шляхом його зміни в бік зменшення на загальну суму 55 878,47 тис. грн. (без ПДВ).

Тобто, таке доручення зверено виключно до структурного підрозділу НКРЕКП і є підставою лише для розгляду відповідачем зазначеного питання у майбутньому, має організаційно-зобов`язуючий характер для Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики і не породжує жодних безпосередніх правових наслідків для позивача.

За таких обставин, ухвалене у цій частині судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 резолютивної частини постанови «Про накладення штрафу на ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» за порушення Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання» № 395 від 22.03.2019 р. скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту 2 резолютивної частини постанови «Про накладення штрафу на ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» за порушення Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання» № 395 від 22.03.2019 р. відмовити.

Змінити третій абзац резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року, виклавши його в наступній редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (м. Київ, вул. Смоленська, 19, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» (Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. 152 Стрілецької дивізії, 16, ) 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. витрат із сплати судового збору».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 16 грудня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя М.І.Кобаль

суддя В.П.Мельничук