Справа № 178/563/18(2-а/178/8/19)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 178/563/18(2-а/178/8/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 р. в адміністративній справі №178/563/18(2-а/178/8/19) за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби в особі виконуючого обов`язки заступника начальника Львівської митниці ДФС Македона Павла Миколайовича, про скасування постанови про порушення митних правил № 5952/20900/17 від 10 квітня 2018 р,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 5952/20900/17 від 10 квітня 2018 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень.

В обґрунтування позову вказував на невідповідність дійсності інформації, вказаної у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки автомобіль «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 було вивезено з території України 3 листопада 2017 р. ним особисто, а ввезено назад вже новим власником, який і перебував за кермом. Вказану інформацію позивач зазначив також і у протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначає, що того ж самого дня у вказаному автомобілі він повертався на митну територію України в якості пасажира, тому жодних митних правил не порушував.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі Львівська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржене судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Скаржник вказує на те, що висновки суду першої інстанції про протиправність спірної постанови не відповідають обставинам справи, оскільки позивач 03.11.2017 ввіз через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС України на територію України в митному режимі «транзит» легковий автомобіль марки «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - Республіка Польща. В ході митного контролю 25.11.2017 (позивач здійснював перетин кордону України до Республіки Польща в якості пасажира на іншому легковому автомобілі) за результатами перевірки інформації в ЄАІС ДФС України виявлено, що позивач не здійснив вивезення автомобіля марки «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 з митної території України, чим допустив порушення статті 95 Митного кодексу України, що і було підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності спірною постановою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у її задоволенні, зазначаючи про відсутність доказів вчинення ним правопорушення. Спірна постанова ґрунтується на припущеннях і є наслідком незадовільної роботи митного органу. Жодної інформації про належність автомобіля до країни, фізичної чи юридичної особи, надання позивачу права користування чи розпорядження цим автомобілем матеріали справи не містять, як і відсутні будь-які докази отримання чи безпосередньої наявності у позивача водійського посвідчення, що виключає фізичну та гіпотетичну можливість управління ним автомобілем.

У судовому засіданні позивач пояснив суду, що легковий автомобіль марки «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 належав Каралову Чингізу, який видав йому довіреність. Позивач вказує, що 03 листопада 2017 р. він в`їхав на цьому автомобілі на територію України, потім в цей же день виїхав до Республіки Білорусь і в цей же день повернувся до України, але як пасажир, оскільки право користування автомобілем було передано іншій особі - ОСОБА_2 , про що є відмітка в техпаспорті.

Представник позивача (адвокат Прокопенко А.В.) зазначив, що Львівська митниця письмово підтвердила обставину відсутності порушення позивачем термінів режиму «Транзит» при ввезенні/вивезенні автомобіля марки «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 на митну територію України. Представник позивача наполягає на безпідставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки митні органи не виконують належним чином свої функції, що призводить до прийняття протиправних рішень.

Львівська митниця ДФС, належним чином повідомлена про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направила, про причини неприбуття не повідомила.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

10 квітня 2018 р. Львівська митниця Державної фіскальної служби в особі виконуючого обов`язки начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби Македона П.М., який розглянув матеріали справи про порушення митних правил і виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, якою встановлено, що ОСОБА_1 не доставив транспортний засіб «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 до органу доходів і зборів призначення, а саме перевищив встановлений Митним кодексом строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення, терміном більше ніж десять діб та було накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірну постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад митного правопорушення, який передбачено ч. 3 ст. 470 МК України, а тому постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України підлягає скасуванню. Суд вказав також на те, що 10 квітня 2018 р. відповідачем при прийнятті постанови у справі про порушення митних правил не було здобуто та наведено жодних доказів факту ввезення саме позивачем на митну територію України автомобіля з метою особистого користування, в митному режимі "транзит" та у подальшому, в порушення строку встановленого МК України, не вивезення ним вказаного транспортного засобу за митну територію України. Докази на яких ґрунтується вина позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, є лише припущенням і недоліком в роботі митного органу, відтак тлумачаться на користь позивача і не можуть ставитись йому у вину. Жодної інформації про приналежність автомобіля до країни, фізичної чи юридичної особи, надання позивачу права на користування чи розпоряджання даним автомобілем в матеріалах справи відсутні, як і немає будь-яких доказів отримання чи безпосередньої наявності у нього водійського посвідчення, що виключає фізичну та гіпотетичну можливість управління ним автомобілями.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, які регулюються Митним кодексом України (МК України), Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Митний кодекс України визначає види митних режимів (стаття 70 МК України). Декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим (стаття 71 МК України).

Транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (стаття 90 МК України).

Відповідно до статті 284 Митного кодексу України, за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V «Митні режими» цього кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом - до товарів, поміщених у митний режим «транзит».

Нормами Митного кодексу України встановлено особливі вимоги щодо використання митного режиму «транзит», що полягають у виконанні обов`язків щодо строку транзитного перевезення для автомобільного транспорту та заборони використання транспортних засобів з будь-якою метою, окрім транзиту. Лише при виконанні таких умов застосовується умовно повне звільнення від оподаткування ввізним митом.

Відповідно до статті 292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: 1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами; 2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано; 3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму; 4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об`єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 276 Митного кодексу України платниками мита є особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу).

Пунктом першим частини 1 статті 95 Митного кодексу України встановлені строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Частиною 3 статті 470 Митного кодексу України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих документів -накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідачем на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності до суду надано витяг з Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) ДФС України, яка містить наступну інформацію:

- 03.11.2017 (02:57:47) в`їзд ОСОБА_1 на ТЗ PEUGEON 206 (VIN - НОМЕР_2 ), номер НОМЕР_1 (PL) з метою особистого користування, в режимі «транзит», канал - «зелений коридор»;

- 03.11.2017 (11:11:49) виїзд ОСОБА_1 на ТЗ PEUGEON 206 (VIN - НОМЕР_2 ), номер НОМЕР_1 (PL), канал - «зелений коридор»;

- 03.11.2017 (14:31:14) в`їзд ОСОБА_1 на ТЗ PEUGEON 206 (VIN - НОМЕР_2 ), номер НОМЕР_1 (PL) з метою особистого користування, в режимі «транзит», канал - «зелений коридор» (а.с.45,46).

Позивач у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги підтвердив обставину в`їзду 03.11.2017 о 02:57:47 год. на зазначеному автомобілі на митну територію України та виїзд в цей же день на територію Республіки Білорусь. Однак, він заперечив обставину ввезення ним автомобіля 03.11.2017 в 14:31:14 год. з Республіки Білорусь на митну територію України, зазначивши, що в цей час право керування автомобілем належало іншій особі - ОСОБА_2 , а він (позивач) перебував в автомобілі як пасажир. На підтвердження своїх доводів позивач послався на відмітку в техпаспорті автомобіля, копія якого ним додана до позовної заяви.

Проте, надані позивачем документи скадені іноземною мовою, без здійснення перекладу у встановленому законом порядку, відтак не відповідають критеріям належності та допустимості доказів в розумінні статтей 73-75 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 308/6260/17 вказав на те, що при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Щодо твердження представника позивача про письмове підтвердження Львівською митницею ДФС обставину дотримання позивачем режиму перебування транспортного засобу на митній території України.

В матеріалах справи наявна копія листа Львівської митниці ДФС № 10818/10/13-70-71/51 від 19.12.2017, наданого на запит позивача, в якому міститься інформація про те, що транспортний засіб марки «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 переміщувався через митний кордон України по смузі руху «Зелений коридор» в режимі «Транзит» 03.11.2017 під керуванням позивача (паспорт НОМЕР_3 ). Митне оформлення та пропуск на митну територію України здійснено відділом митного оформлення № 3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці. Даний транспортний засіб під керуванням позивача виїхав з митної території через пункт Волинської митниці 03.11.2017 близько 11:11 год., не порушуючи терміни режиму «Транзит» та цього ж дня в`їхав на митну територію України через пункт пропуску Волинської митниці (а.с.17).

Таким чином, Львівська митниця ДФС підтвердила обставину вивезення позивачем автомобіля марки «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 03.11.2017 близько 11:11 год. без порушення режиму «Транзит». В цей день і час позивач перетинав державний кордон між Україною і Республікою Білорусь через митний пост «Доманове» Волинської митниці. Однак, автомобіль був знов ввезений 03.11.2017 на митну територію України саме позивачем і не вивезений протягом строку, визначеного статтею 95 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного проступку. Так, у справі наявні копія протоколу про порушення митних правил № 5952/20900/17 від 25.11.2017, в якому позивач надав письмові пояснення щодо обставин події (а.с.12), витяг з Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) ДФС України (а.с. 45, 46), запит № 87/7/13-70-20/29 від 11.01.2018 Львівської митниці ДФС на адресу Волинської митниці ДФС з переліком питань щодо обставин пропуску транспортного засобу (а.с.47), лист-відповідь Волинської митниці № 288/7/03-70-67 від 24.01.2018, в якому зазначено про ввезення транспортного засобу «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 в режимі «транзит» через митний пост «Доманове» Волинської митниці ОСОБА_1 , який надав документи на транспортний засіб та заявив його в режимі «транзит» (а.с.48).

Щодо дотримання відповідачем процедури розгляду справи про порушення митних правил.

Згідно зі статтею 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону. Відповідно до вимог статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 487 цього ж Кодексу визначено, що провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 526 Митного кодексу України також передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував на своєчасне повідомлення позивача про розгляд справи про порушення митних правил, що підтверджується його підписом в протоколі про порушення митних правил та направленням за адресою місця проживання відповідного повідомлення.

Згідно протоколу про порушення митних правил № 5952/20900/17 від 25.11.2017 позивач дійсно був повідомлений про день, місце і час розгляду справи на 12.12.2017 о 10:00 год. (а.с.12 звор.бік). Однак, справа була розглянута лише 10.04.2018, про що свідчить спірна постанова (а.с. 9). В ній зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

У свою чергу, позивач надав копію реєстру поштового відділення зв`язку від 06.04.2018, відповідно до якого лист за номером відправлення 474 з міста Львова був отриманий позивачем 11.04.2018.

Дійсно, за адресою місця проживання, зазначеною ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), направлялось повідомлення № 1279/13-70-20/29 від 30.03.2018 про розгляд справи про порушення митних правил, копія якого надана позивачем і яке отримано ним 11.04.2018 (а.с.18). Однак, Львівська митниця ДФС не надала судам першої та апеляційної інстанцій доказів повідомлення позивача до дня розгляду справи про порушення митних правил, тобто до 10.04.2018.

Відсутність даних про своєчасне сповіщення позивача виключає можливість розгляду справи про порушення митних правил, зважаючи на приписи наведеної вище статті 526 Митного кодексу України.

Статтею 498 цього ж Кодексу визначено, що особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Здійснення розгляду справи про порушення митних правил без належного повідомлення позивача є порушенням його процесуальних прав. Крім того, як встановлено апеляційним судом, Львівська митниця ДФС в період з часу складання протоколу (25.11.2017) і до дня розгляду справи (10.04.2018) з метою перевірки доводів позивача робила запити, отримувала інформацію, тобто збирала певні докази, з якими позивач не був ознайомлений. Незважаючи на те, що останній доказ був отриманий відповідачем у січні 2018 року (лист Волинської митниці ДФС), розгляд справи про порушення митних правил був призначений лише на 10.04.2018, при тому, що строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності спливав 25.04.2018. Однак, дотримання відповідачем шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 467 Митного кодексу України, не може відбуватись за рахунок ігнорування процесуальних вимог, зважаючи на надмірне зволікання самим відповідачем у призначенні дати розгляду справи про порушення митних правил.

Колегія суддів вважає, що порушення процесуальних прав позивача, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є самостійною підставою для визнання спірної постанови протиправною.

Колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції про скасування спірної постанови, однак не може погодитись із мотивуванням, наведеним судом першої інстанції в оскарженому рішенні.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; є ідставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни мотивувальної частини судового рішення шляхом її викладення в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 р. в адміністративній справі №178/563/18(2-а/178/8/19) - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 грудня 2019 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук