Справа № 620/2361/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2361/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області з адміністративним позовом до Чернігівського окружного адміністративного суду, в якому просила: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3427-53 від 15.05.2019.

Позов обґрунтовано тим, що оскільки 27.04.2017 вона подала до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ та з вказаної дати не здійснювала незалежну професійну діяльність як адвокат і не отримувала дохід від такої діяльності, тому оскаржувана вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 15.05.2019 №Ф-3427-53 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 2112 грн. (у частині нарахування за перший квартал 2017 року).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було застосовано позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.11.2018 у справі №820/1538/17, та позицію Європейського Суду з прав людини у справі «Серков проти України» і «Щокін проти України».

Також апелянт звертає увагу, що нею було сплачено кошти не лише за 1 квартал 2017 року, а й за квітень 2017 року, тобто у сумі 2816 грн.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції допустив дискримінацію щодо неї як особи з інвалідністю за професійною ознакою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано, що позивачем під час подання до податкового органу 27.04.2017 заяв за формою №8-ОПП та №7-ЄСВ не було надано документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю, та станом на 27.04.2017 не була ні зупинена, ні припинена, тому ОСОБА_1 зобов`язана своєчасно сплачувати та у повному обсязі нараховувати єдиний внесок.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.05.2008 Чернігівською обласною Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №385, на підставі рішення від 29.04.2008 №4/1 (а.с 16).

01 жовтня 2010 року позивачем до ДПІ у м. Чернігові було подано заяву за формою 5-ОПП про реєстрацію її як самозайнятої особи (а.с. 48).

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 подано до контролюючого органу заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску форми №7-ЄСВ у зв`язку із самостійною ліквідацією, та форми №8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків (а.с. 10-11).

З 27.12.2017 право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю зупинено на підставі її заяви від 27.12.2017, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 10.04.2019 (а.с. 16).

15 травня 2019 року ГУ ДФС у Чернігівській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3427-53, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21 030,90 грн. (а.с. 7).

Не погоджуючись з такими рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи встановлені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №620/1045/19 обставини та того факту, що спірною вимогою від 15.05.2019 №Ф-3427-53 позивачу нараховано недоїмку за період з 2017 року по перший квартал 2019 року, тому вимога ГУДФС у Чернігівській області від 15.05.2019 №Ф-3427-53 підлягає скасуванню лише у сумі 2112,00 грн. (у частині нарахування за перший квартал 2017 року).

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464-VI), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку та Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

У відповідності до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З матеріалів справи вбачається, що борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21 030,90 грн. за період з з 2017 року по перший квартал 2019 року визначено ОСОБА_1 як адвокату - самозайнятій особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Згідно п.5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Отже, особи, які мають право здійснювати незалежну професійну діяльність, у тому числі, адвокатську діяльність, є платниками єдиного внеску та зобов`язані своєчасно, в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати його.

Як свідчать матеріали справи, 27.04.2017 позивачем подано до податкового органу заяви форми 7-ЄСВ та 8-ОПП про зняття з обліку платника єдиного внеску та про ліквідацію або реорганізацію платника податків у зв`язку з самостійною ліквідацією (а.с. 10-11).

Колегія суддів звертає увагу, що лише з 27.12.2017 на підставі заяви позивача від 27.12.2017 право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 було зупинено за п. 1 частини першої ст. 31 Закону № 5076-VI, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 16).

У подальшому, право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно п.1 частини четвертої ст. 31 Закону № 5076-VI з 08.08.2018 на підставі заяви позивача.

Тобто, у період з 27.12.2017 по 07.08.2018 позивач не здійснювала адвокатську діяльність, з огляду на її зупинення.

У силу вимог п. 1 частини першої ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

При цьому, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 частина третя ст.31 Закону № 5076-VI).

За правилами частин п`ятої та шостої вказаної статті протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Положеннями статті 32 Закону №5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю. Тобто, поняття «зупинення» та «припинення» адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

Колегія суддів враховує, що ні Податковим кодексом України, ні Законом № 2464-VІ не врегулювано особливості сплати грошових зобов`язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності, поряд з цим згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Отже, оскільки у період з 27.12.2017 по 07.08.2018 позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, так як не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, вказане свідчить про відсутність обов`язку у цей період сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.11.2018 (справа №820/1538/17), яка у силу вимог частини п`ятої ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Втім, згідно з даними наявної у матеріалах справи ІКП станом на 15.05.2019 позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 21030,90 грн., який було нараховано податковим органом виходячи із мінімальної величини бази нарахування єдиного внеску, як для особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність та отримує дохід від цієї діяльності з урахуванням тієї обставини, що у вказані періоди платником не було отримано доходу (а.с. 46-47).

Вказана заборгованість позивача з єдиного внеску становить 21030,90 грн., в тому числі за перший - четвертий квартал 2017 року на загальну суму 8448, 00 грн. (термін сплати 09.02.2018), за перший - четвертий квартал 2018 року на загальну суму 9828,72 грн. (щоквартально по 2457,18 грн. з терміном сплати, відповідно 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018, 21.01.2019) та за перший квартал 2019 року - 2754, 18 грн (термін сплати 19.02.2019).

Разом з тим, відповідачем при винесенні вказаної вимоги не було враховано, що ОСОБА_1 сплатила єдиний внесок у розмірі 2816 грн. за перший квартал 2017 року та за квітень 2017 року, що підтверджується звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с.13) та тієї обставини, що у період з 27.12.2017 по 07.08.2018 адвокатська діяльність позивача була зупинена.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 звертає увагу, що нею 27.04.2017 було подано заяви за формою № 8-ОПП та № 7-ЄСВ, що свідчить про безпідставність їй нарахування єдиного внеску.

У той же час, суд зауважує, що після подання до податкового органу 27.04.2017 заяв за формою № 8-ОПП та № 7-ЄСВ, ОСОБА_1 не було надано будь-якого документа про припинення своєї незалежної професійної діяльності.

Так, згідно п. 11.22 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (в редакції на час подання заяви від 27.04.2017) фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та/або поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу річну податкову декларацію за звітний рік, у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Оскільки відповідачем жодного рішення про зняття з обліку як платника єдиного внеску та ліквідацію позивача як платника податків згідно поданих заяв прийнято не було, тому процедура зняття позивача з обліку на даний час триває.

При цьому, матеріали справи не містить доказів того, що позивач зверталась до вищестоящого органу ДФС України або до суду щодо оскарження бездіяльності податкового органу щодо не вчинення дій за наслідком розгляду заяв позивача від 27.04.2017.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 07.11.2018 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3427-53У, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15 819,54 грн, за період - перший - четвертий квартал 2017 року на загальну суму 8448, 00 грн. (щоквартально по 2112,00 грн. з терміном сплати, відповідно 19.04.2017, 19.07.2017, 19.10.2017, 19.01.2018) та за перший - третій квартал 2018 року на загальну суму 7371, 54 грн. (щоквартально по 2457, 18 грн. з терміном сплати, відповідно 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018).

Не погодившись з вказаною вимогою від 07.11.2018, ОСОБА_1 було оскаржено її в судовому порядку.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №620/1045/19, з урахуванням ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС в Чернігівській області від 07.11.2018 №Ф-3427-53У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2816,00 грн. (нарахованого за перший квартал 2017 року, квітень 2017 року). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вказані обставини свідчать про те, що позивачу правомірно нараховувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску, окрім періоду, коли її адвокатська діяльність була зупинена та періоду, за який позивачем добровільно було сплачено єдиний внесок.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога ГУДФС у Чернігівській області від 15.05.2019 №Ф-3427-53 про сплату боргу (недоїмки) підлягає скасуванню лише у сумі 2816, 00 грн. (нарахованого за перший квартал 2017 року, квітень 2017 року) та у сумі 5733, 42 грн. (нарахованого за перший та другий квартал 2018 року, та за липень 2018 року).

Посилання апелянта на той факт, що вона є особою з III групою інвалодіності та відповідно до закону отримує пенсію по інвалідності колегія суддів не приймає до уваги, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті звільняються від сплати за себе єдиного внеску, особи, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Проте, вказана норма не застосовується до осіб, які провадять незалежну професійну діяльність до яких і відноситься позивач, а тому, вона мала нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок навіть при умові, що нею не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Крім цього, для пенсіонерів або осіб з інвалідністю чинним законодавством України не передбачено пільг у вигляді звільнення від сплати єдиного внеску при провадженні незалежної професійної діяльності.

Твердження апелянта про відсутність обов`язку зі сплати єдиного внеску так як вона є найманим робітником суд оцінює критично, оскільки позивач не позбавлена можливості займатися адвокатською діяльністю, яка на даний час не зупинена та не припинена.

Доводи апелянта про стягнення з неї боргу у подвійному розмірі, зважаючи на наявність податкової вимоги від 07.11.2018 колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Пунктом 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

- сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

- орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

- вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

- борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону;

- є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Іншого механізму відкликання чи скасування вимоги про сплату боргу чинним законодавством не передбачено.

Згідно з пунктом 7 розділу VI вказаної Інструкції якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Втім, правомірність нарахованої вимогою від 07.11.2018 №Ф-3427-53У суми боргу (недоїмки) була переглянута в межах справи №620/1045/19, та під час винесення вимоги від 15.05.2019, вимога від 07.11.2018 ще не була скасована повністю чи частково у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 15 травня 2019 року №Ф-3427-53 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 8549, 42 грн. (нарахованого за перший квартал 2017 року, за квітень 2017 року, за перший та другий квартал 2018 року, за липень 2018 року).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук