Справа № 280/1765/19
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року справа № 280/1765/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного Управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 280/1765/19 (суддя Стрельнікова Н.В.) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕТ-СТРОЙ ГРУП" до Головного Управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2019 року у справі № 280/1765/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕТ-СТРОЙ ГРУП" (далі позивач) було задоволено повністю. Судом визнано протиправними та скасовані прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (далі відповідач) податкові повідомлення-рішення від 11 грудня 2018року № та № .

05 вересня 2019 року суд ухвалив додаткове рішення у справі № 280/1765/19, яким стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕТ-СТРОЙ ГРУП" витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн..

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, та прийняти нове про відмову в задоволенні заяви позивача у повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що суд належним чином не обґрунтував визначений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу. Такі витрати не відповідають критеріям розумності та співмірності.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, своїх представників для участі в судовому засіданні не направили.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача після проголошення рішення у справі було подано письмову заяву про відшкодування відповідачем витрат позивача, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги в розмірі 5000,00 грн (т.2 а.с. 45-47). На підтвердження понесених витрат до заяви надано:

- копію договору про надання юридичних послуг від 01.01.2018року (т.2 а.с.53-54) та копію додаткової угоди до договору, укладену 20.03.2019року (т.2 а.с. 56);

-копію рахунку №06/-08 від 30.08.19р. (т.2 а.с.57), виставленого позивачу за надані юридичні послуги на суму 5000грн, копію квитанції на підтвердження оплати наданих адвокатських послуг (т.2 а.с. 58);

- копію акту виконаних робіт (наданих послуг) (т.2 а.с.55).

Додатковим рішенням на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судом присуджено до стягнення суму у розмірі 3 000 грн за понесені витрати на правову допомогу ( за підготовку та подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву 1000грн. + представлення інтересів замовника у судовому засіданні 28.08.2019року при розгляді позовної заяви позивача 2000грн) . Приймаючи таке рішення, суд виходив із критерію співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду має бути залишено без змін, враховуючи наступне.

Так, норми статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України регулюють питання, пов`язані з витратами сторін на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/1, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, надаючи оцінку заявленому до стягнення розміру витрат на правничу допомогу та наданим доказам, обґрунтовано визначив суму, яка підлягає стягненню з відповідача у 3000 грн. Така сума є співмірною та достатньою, відповідає критерію реальності адвокатських витрат з урахуванням складності справи та затраченого адвокатом часу.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржене додаткове рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 280/1765/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак