Справа № 420/4331/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4331/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (далі - відповідач, Уповноважена особа Фонду), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" щодо не включення до переліку рахунків, за якими владники ПАТ "Банк Михайлівський" мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 150600,00 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича включити інформацію про позивача до переліку рахунків, за якими владники ПАТ "Банк Михайлівський" мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до цього Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , яка має право на відшкодування коштів в розмірі 150600.00 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 , для внесення даних щодо неї до загального реєстру вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що є клієнтом банку ПАТ «Банк Михайлівський», та в цій банківській установі на ім`я позивача відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 , на який ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» 19.05.2016 здійснило переказ коштів на загальну суму 277600,00 грн. При цьому, позивач вказує, що до моменту звернення до суду із цим позовом, із вказаної суми коштів вона отримала лише 127000,00 грн.

З позовної заяви вбачається, що з 23 травня 2016 року на підставі рішення Національного банку України про визнання ПАТ «Банк Михайлівський» неплатоспроможним, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 року № 124-рш, яким відкликано банківську ліцензію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Позивач зазначає, що у зв`язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 12 липня 2016 р. № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд з 15 липня 2016 розпочав виплати коштів вкладникам зазначеного банку, проте, коли позивач звернулась до банку-агента з метою отримання коштів, гарантованих Законом, позивач дізналась, що вона відсутня у списках вкладників для виплати гарантованої суми.

Як зазначено у позовній заяві, з виписки по особовому рахунку позивача від 15.05.2019, яку остання отримала у відповідь на заяву про включення інформації про неї до Переліку рахунків вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», позивачу стало відомо, що: перекази коштів, здійснені ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» 19.05.2016 на загальну суму 277600,00 грн. на поточний рахунок позивача, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», вважаються нікчемними правочинами.

Позивач вказує, що відповідач не включив її до Переліку рахунків вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» для отримання гарантованого відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв`язку із тим, що, на думку відповідача, перекази коштів на поточний рахунок позивача є нікчемними та, оскільки відповідач заперечує право позивача на отримання коштів у ліквідаційній процедурі банку відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача (щодо не включення інформації про позивача до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування та неподання відповідної інформації до Фонду) протиправною та такою, що прямо суперечить Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) і позбавляє позивача права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по поточному рахунку.

По-перше, з посиланням на норми ст.ст.2,36,37,45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.1066 Цивільного кодексу України, п.1.24, п.1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», позивач зазначає, що кошти у сумі 277600 грн., що надійшли на її поточний рахунок, і є власністю позивача, на момент прийняття рішення Правлінням НБУ від 23.05.2016 року №14/БТ про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних, перебували на поточному рахунку позивача у ПАТ «Банк Михайлівський». А тому, на переконання позивача, вона має право на відшкодування коштів за поточним рахунком, відкритим у банку, а відповідач повинен був надати відповідну інформацію щодо цього Фонду як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» з метою відшкодування коштів за рахунок Фонду у сумі 150600,00 грн. (277600,00 - 127000,00 грн.=150600,00 грн.).

По-друге, позивач вважає, що законодавством не надано відповідачу право встановлювати нікчемність правочинів, та в обґрунтування своїх доводів посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №826/1476/15.

Ухвалою суду від 23.07.2019 року судом відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст. 262 КАС України та встановлено сторонам строк для надання заяв по суті справи.

13 серпня 2019 року засобами поштового зв`язку (у встановлений судом строк) від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву разом із доказами його направлення на адресу позивача та додатками згідно з переліком, наведеному у відзиві (т.1 а.с.40-88), в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позову та вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З посиланням на обставини та хронології подій, на які посилалась позивач у позові щодо: прийняття рішень НБУ від 23.05.2016 року про визнання ПАТ «Банк Михайлівський» неплатоспроможним, щодо запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у банку тимчасової адміністрації, щодо відкликання банківської ліцензії публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та щодо прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», у відзиві зазначається, що оголошення про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» опубліковано в газеті «Голос України» №132 від 16 липня 2016 року.

Щодо фактичних обставин справи, Уповноважена особа Фонду зазначає, що 21.04.2016 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Розрахунковим Центром» (надалі - ТОВ «ІРЦ»), укладено договори позики №980-016- на суму 10000,00 грн. та №980-021-000233674 на суму 129900 грн.

19.05.2016 року з рахунку ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача перераховано: - 10000,00 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-016- від 21.04.2016 року; - 199,18 грн. з призначенням платежу «оплата процентів» по договору №980-016- від 21.04.2016 року; - 129900 грн. з призначенням платежу «повернення коштів» згідно з договором №980-021-000233674 від 21.04.2016 року; - 2491,67 грн. з призначенням платежу «оплата процентів» по договору №980-021-000233674 від 21.04.2016 року. За твердженням Уповноваженої особи Фонду, сума коштів, що обліковується на рахунках позивача, є сумою поверненої позики, тобто, вказані грошові кошти отримані позивачем на підставі договорів позики. У відзиві зазначається, що позивачу вже здійснювалось розблокування коштів по вкладам, а саме: 151,69 грн. по договору № 200299581 від 30.06.2015 р.; 12737,01 грн. по договору №980-016-000161559 від 11.12.2016 р.; 125356,69 грн. по договору № 980-016-000161559 від 11.12.2016 р.

Таким чином, відповідач стверджує, що позивачем вже отримана сума коштів банківського вкладу, в межах гарантованої суми в розмірі 138245,39 грн. (151,69 грн.+12737,01 грн.+125356,69 грн.), а тому, в межах гарантованої суми банківського вкладу, що відшкодовується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, позивач може отримати лише 61754,61 грн. (200000 грн. - 138245,39 грн.).

У відзиві на позовну заяву Уповноважена особа Фонду, з посиланням на ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зазначає, що законодавець визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом, а кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця.

Відповідач вказує, що 19.11.2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг», відповідно до п.15 Перехідних положень якого до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором, і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

На переконання відповідача, передумовою включення фізичної особи, яка прирівняна до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку, є наявність укладеного договору з небанківською фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

З посиланням на норми ст.ст. 2, 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідач зазначає, що станом на дату розгляду справи, в межах граничної суми відшкодування коштів за вкладами, Фондом виплачуються як суми вкладів у розумінні ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і суми коштів, прирівняних до вкладів відповідно до п.15 Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо укладених позивачем договорів позики, Уповноважена особа Фонду зазначає, що укладені Договори позики між позивачем та ТОВ «ІРЦ» від 21.04.2016 №980-016-000226064 та від 21.04.2016 № 980-016-000226061 є двосторонніми, укладеними позивачем безпосередньо з ТОВ «ІРЦ», без участі Банку як повіреного, а кошти, що, вносились/отримувались за такими договорами по своїй природі не є вкладами згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а, відтак, гарантії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на ситуацію з позивачем.

В обґрунтуванням своєї позиції, Уповноважена особа Фонду зазначає посилається на постанови Дніпропетровського апеляційного суду та постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду, прийняті у період січень-червень 2018 року.

Щодо встановлення нікчемності правочинів (транзакції), відповідач, з посиланням на приписи ст.ст. 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», стверджує, що Закон зобов`язує Уповноважену особу Фонду забезпечити перевірку правочинів (договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (договорів), що є нікчемними.

З посиланням на фактичні обставини щодо створення комісії по перевірці правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними згідно наказу № 27/1 від 24.05.2016 року, відповідач зазначає, що Комісією встановлено, що з 22.12.2015 року відносно Банку діяла постанова № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», затверджена Правлінням Національного банку України 22.12.2015 року (далі - Постанова № 917), якою встановлено факт здійснення ПАТ «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, та ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії проблемних і встановлені обмеження в діяльності Банку, в тому числі, встановлено обмеження в частині здійснення кредитних операцій з юридичними особами. Під час перевірки Уповноваженою особою Фонду виявлено, що Банк уклав з ТОВ «ІРЦ» договір відступлення права вимоги №1805 від 18.05.2016 та договір відступлення права вимоги №1 від 19.05.2016, які стосуються переходу прав грошової вимоги, тобто є договорами факторингу. На виконання зазначених договорів, Банком здійснені внутрішні проводки в балансі шляхом збільшення залишку коштів за рахунком ТОВ «ІРЦ» на суму 870000000,00 гривень (як оплата за Договором відступлення № 1805) та на суму 561957 997,25 гривень (як оплата за Договором відступлення № 1). Таким чином, за твердженням Уповноваженої особи Фонду, 19 травня 2016 року Банк здійснив кредитні операції на загальну суму ,25 гривень шляхом укладення Договорів відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та №1 від 19.05.2016 з подальшим відображенням в балансі розрахунків за ними.

У відзиві на позовну заяву зазначається, що в подальшому за рахунок коштів, відображених на рахунку ТОВ «ІРЦ», внаслідок проведення вищевказаних нікчемних правочинів, були проведені операції з перерахування коштів на поточні рахунки 14673 фізичних осіб (позикодавців ТОВ «ІРЦ», в тому числі позивача, та позикодавців іншої фінансової установи - ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», відкриті в Банку, на загальну суму 1642 млн. грн., як повернення коштів за раніше укладеними договорами позики.

Разом з тим, як стверджує відповідач, фактичного перерахування грошових коштів як на рахунки юридичних осіб, так і на рахунки фізичних осіб, не відбувалось, а операції проводились шляхом здійснення відповідних проводок в балансі Банку, за відсутності грошових коштів в такій кількості на рахунку ПАТ «Банк Михайлівський».

Щодо визнання протиправними дій Уповноваженої особи, у відзиві зазначається, що в даному випадку дії Уповноваженої особи Фонду повністю відповідають нормам ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.215 ЦК України, оскільки було проведено перевірку правочинів та виявлено правочини (у тому числі договори), які є нікчемними в силу закону, і при цьому, в ході проведення такої перевірки Уповноваженою особою виявлено ряд правочинів, у тому числі, і за участю позивача, які є нікчемними з підстав, визначених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що Уповноваженою особою не було допущено бездіяльності, а навпаки, здійснювались всі передбачені законом дії в порядку та в строки, визначені законодавством.

Щодо стягнення судового збору, відповідач зазначив, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію не отримує бюджетних асигнувань.

З урахуванням наведеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а справу розглядати без участі відповідача або його представника.

19 серпня 2019 року від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копії договору банківського вкладу разом із доказами надіслання його копії на адресу відповідача (т.1 а.с.90-96).

В свою чергу, ухвалою суду від 27 серпня 2019 року судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.09.2019 року о 10 год. 20 хв., та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі необхідності).

10 вересня 2019 року засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов повторний відзив на позовну заяву з аналогічними доводами та обґрунтуваннями тим, які зазначені у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 13.08.2019 року, та в якому Уповноважена особа Фонду просив справу розглядати без участі відповідача або його представника (т.1 а.с. 110-180).

11 вересня 2019 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, в якій позивач зазначила, що копію відзиву на первісний позов отримала (т.1 а.с.181).

Разом з цим, 11 вересня 2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог разом із уточненою позовною заявою від 10.09.2019 року та доказами її направлення відповідачу по справі (т.1 а.с.182-187), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невключення до Переліку рахунків, за якими владники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича включити інформацію про позивача до переліку рахунків, за якими владники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до цього Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , яка має право на відшкодування коштів в розмірі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 , для внесення даних щодо неї до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Уточнена позовна заява містить аналогічні доводи та обґрунтування тим, що викладені позивачем в первісній позовній заяві, при цьому позивач змінила позовні вимоги лише в частині суми відшкодування коштів по поточному рахунку № НОМЕР_1 .

У підготовчому засіданні 17.09.2019 року судом приєднано до матеріалів справи повторний відзив відповідача на позовну заяву та уточнену позовну заяву позивача, і прийнято її як заяву по суті справи.

Ухвалою суду від 17.09.2019 року, прийнятою на місці, судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10.10.2019 року.

Під час підготовчого провадження 10.10.2019 року судом встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, та ухвалою суду від 10.10.2019 року судом продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №420/4331/19 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 31.10.2019 року об 11 год. 30 хв.

Станом на 31.10.2019 року з боку позивача на відзив відповідача відповіді не надходило, та з боку відповідача до суду не надходило відзиву на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 10.09.2019 року, а також від сторін не надходило інших додаткових доказів, клопотань. При цьому, суд зазначає, що станом на 31.10.2019 року у позивача сплинув строк для подання відповіді на відзив, а у відповідача - для подання відзиву на уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 31.10.2019 року судом закрито підготовче провадження у справі №420/4331/19 та справу призначено до судового розгляду на 19.11.2019 року о 10 год. 50 хв.

У судове засідання 19.11.2019 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, 11.09.2019 року, 10.10.2019 року та 28.10.2019 року через канцелярію суду від позивача надходили заяви про розгляд справи без участі позивача. Разом з цим, у відзиві на позовну заяву Уповноважена особа Фонду просив справу розглядати без участі відповідача або його представника.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, зважаючи на заяву позивача та клопотання відповідача про розгляд справи без їх участі, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, судом ухвалено рішення про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження відповідно ч.9 ст.205 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.2 ст.193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Розгляд справи по суті розпочато судом 19.11.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Зважаючи на викладене, враховуючи наведені приписи КАС України, суд розглядав дану справу у межах строку, визначеного для її розгляду із прийняттям рішення на 27-й день з дня початку розгляду справи по суті, а саме, 16.12.2019 року.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та доданими до нього доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються заяви сторін по суті справи, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (особа, яка відкриває рахунок/власник рахунку) (далі - Клієнт) укладено договір №980-016-000000303 банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» (надалі - Договір банківського рахунку) (т.1 а.с.93).

Згідно з п. 1 Договору банківського рахунку, банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього Договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов`язується оплачувати послуги банку.

Пунктом 3 даного Договору визначено, що за користування коштами на рахунку, якщо це передбачено умовами банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний», банк нараховує та сплачує клієнту проценти на умовах та за ставкою згідно з тарифами банку, шляхом зарахування їх на рахунок (капіталізація процентів).

Відповідно до п.10 цього Договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку і діє до моменту закриття рахунку в установленому чинним законодавством України порядку.

Даний Договір банківського рахунку скріплений підписами сторін та печаткою Банку «для договорів».

30 червня 2015 року ПАТ «Банк Михайлівський» відкрито ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_2 на підставі заяви (оферти) №200299581 (т.1 а.с.20).

11 грудня 2015 року між ОСОБА_1 (сторона-1) та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено:

- договір №980-016-000161557 (надалі - Договір №980-016-000161557) (т.1 а.с.31),

- договір №980-016-000161559 (надалі - Договір №980-016-000161559) (т.1 а.с.32), згідно з предметом яких сторона-1 (позивач) передає стороні-2 грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цими Договорами, а Сторона-2 зобов`язується повернути кошти стороні-1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цими договорами.

У п. 1.2. Договору №980-016-000161557 зазначено, що сторона-2 приймає від сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів - 107000,00 грн., у п. 1.2. Договору №980-016-000161559 зазначено, що сторона-2 приймає від сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів - 5500,00 грн.; та за двома цими договорами: строк користування коштами - 182 днів, що складається з 13-х періодів тривалістю по 14 днів кожний; кошти передаються - з дати укладання цього договору - 11.12.2015 по 10.06.2016 року; розмір процентів за користування коштами - 33,13 % річних, що складає 26,01% річних після утримання податку з таких процентів; періодичність сплати нарахованих процентів - щомісячно, 15 числа місяця (починаючи з календарного дня місяця, наступного за місяцем підписання Договору), наступного за календарним місяцем користування коштами, а проценти за місяць, в якому повертаються кошти, в т.ч. при достроковому поверненні коштів - не пізніше дня повернення коштів; сторона-2 сплачує стороні-1 проценти у безготівковій формі на рахунок сторони-1 № НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Михайлівський»; сторона-2 повертає стороні-1 кошти у безготівковій формі на рахунок сторони-1 № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський».

Як зазначено у п.1.4. Договору №980-016-000161557 та Договору №980-016-000161559, сторона-1 підтверджує, що повідомлена та згодна, що цей Договір укладений між нею, як стороною-1, та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр», як стороною-2 (по тексту договору іменується як сторона-2) через повіреного ПАТ «Банк Михайлівський», який вчиняє дії від імені, в інтересах та за рахунок Сторони-2 (довірителя), в зв`язку з чим у тексті даного договору під терміном (-и) «Сторона»/»Сторони» (у контексті договору) мається на увазі сторона-2 та сторона-1, які разом є сторонами Договору, а кожна окремо сторона.

Відповідно до п.1.5 Договору №980-016-000161557 та Договору №980-016-000161559, ПАТ «Банк Михайлівський», підписуючи цей Договір діє як повірений від імені Сторона-2 на підставі довіреності №1 від 11.11.2014 року, виданої згідно Договору доручення №1 від 11.11.2014 року, укладеного між вказаними особами.

Пунктом 4.1 вказаних договорів визначено, що сторона-2 зобов`язана повернути строні-1 кошти у порядку та строки, передбачені Договором.

Згідно з п.п.8.1.1, п.8.1.2 п.8.1. Договору №980-016-000161557 та Договору №980-016-000161559, підписуючи цей Договір, сторона-1 та ПАТ «Банк Михайлівський» домовились доповнити Договір банківського рахунку №980-016-000000303 від 22.12.2014 року, укладений між стороною-1 та ПАТ «Банк Михайлівський» умовами наступного змісту: керуючись статтею 1071 Цивільного кодексу України, статтею 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» клієнт надає право Банку здійснювати договірне списання коштів з рахунку клієнта без додаткових розпоряджень клієнта, та направляти їх у строки та в сумі, що передбачені договорами (в т.ч. позики), які підписані між клієнтом та банком як повіреним ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр», на поточний рахунок ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр», реквізити якого офіційно доведені останнім до ПАТ «Банк Михайлівський». Застереження щодо договірного підписання, яке міститься у п.8.1 Договору є договором про внесення змін до Договору банківського рахунку, укладеного між строною-1 та ПАТ «Банк Михайлівський», та не вимагає підписання/складання між ними окремого документу.

Згідно п.8.9 Договору №980-016-000161557 та Договору №980-016-0001615 визначено, що кожний Договір містить в собі елементи двох різних договорів, а саме: договір позики, укладений між строною-1 та строною-2, договір про внесення змін до Договору банківського рахунку, укладеного між строною-1 та ПАТ «Банк Михайлівський».

11 грудня 2015 року між позивачем (кредитор)та ПАТ «Банк Михайлівський» (поручитель) укладено:

- договір поруки №980-016-000161557 (надалі - Договір поруки №980-016-000161557) (т.1 а.с.21),

- договір поруки №980-016-000161559 (надалі - Договір поруки №980-016-000161559) (т.1 а.с.30), згідно з якими поручитель (ПАТ «Банк Михайлівський» поручається перед кредитором (позивач) за виконання боржником (ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр») зобов`язань, що виникли/можуть виникнути в майбутньому на підставі договору про залучення коштів №980-016-000161557 та договору про залучення коштів №980-016-000161559 від 11.12.2015 року.

Як зазначено у п. 1.2. Договору поруки №980-016-000161557 та Договору поруки №980-016-000161559, порукою забезпечується виконання боржником зобов`язань перед кредитором за договором про залучення коштів щодо вчасного та у повному обсязі повернення суми коштів у розмірі 107000,00 грн.(за Договором поруки №980-016-000161557) та суми коштів у розмірі 5500,00 грн. (згідно Договору поруки №980-016-000161559) або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, який буде встановлений на підставі змін до договору про залучення коштів, на умовах та в порядку, визначеним договором про залучення коштів, з терміном повернення 10.06.2016 року, а також сплати процентів, пені і штрафів та відшкодування збитків.

Згідно п.2.1, п.2.2 Договору поруки №980-016-000161557 та Договору поруки №980-016-000161559, сторони кожного Договору визначають, що у випадку порушення боржником взятих на себе зобов`язань за договором про залучення коштів, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором у повному обсязі зобов`язань боржника за договором про залучення коштів, включаючи повернення суми коштів, сплату нарахованих процентів за користування коштами, неустойки (пені, штрафи) та відшкодування збитків, пов`язаних з порушенням виконання зобов`язань боржником. У разі порушення боржником взятих на себе зобов`язань за договором про залучення коштів, поручитель зобов`язаний протягом 3-х робочих днів виконати порушене боржником зобов`язання в сумі такого порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено додаткові угоди до Договору №980-016-000161557 від 11.12.2015 року, а саме:

- від 26 березня 2016, якою збільшено суму коштів, що передається стороні-2, до 115500,00 грн. (сума коштів, що передається - 8500,00 грн.) (т.1 а.с.23).

- від 17 травня 2016, якою збільшено суму коштів, що передається стороні-2, до 125000,00 грн. (сума коштів, що передається - 3500,00 грн.) (т.1 а.с.23).

Також, 19 січня 2016 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено додаткову угоду до Договору №980-016-000161559 від 11.12.2015 року, якою збільшено суму коштів, що передається стороні-2, до 127000,00 грн. (сума коштів, що передається - 3500,00 грн.) (т.1 а.с.24).

З наданих до суду з боку позивача доказів, судом встановлено, що згідно з квитанцією №3133935 від 19.01.2016 року, позивачем внесено грошові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 (банк отримувача: ПАТ «Банк Михайлівський») у сумі 7200,00 грн. (т.1.а.с.25). Також, 26 березня 2016 року позивачем внесено грошові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 8500,00 грн. (банк отримувача: ПАТ «Банк Михайлівський»), що підтверджується копією квитанції №6172123 від 26.03.2016 року (т.1 а.с.27).

21 квітня 2016 року між ОСОБА_1 (сторона-1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» (надалі - ТОВ «ІРЦ») (строна-2) укладено:

- договір №980-016-000226061 (тип договору: «Капітал+» (новий) (Лояльний) (з виплатою процентів щомісячно) (надалі - Договір №980-016-000226061) (т.1 а.с.35),

- договір №980-016-000226064 (тип договору: «Суперкапітал» (новий) (з виплатою процентів щомісячно) (надалі - Договір №980-016-000226064) (т.1 а.с.33), згідно з предметом яких сторона-1 (позивач) передає стороні-2 (ТОВ «ІРЦ) грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а сторона-2 зобов`язується повернути кошти стороні-1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

У п. 1.2. Договору №980-016-000226061 зазначено, що сторона-2 приймає від сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів - 129900,00 грн., строк користування коштами - не більше 182 днів, що складається з 13-х періодів тривалістю по 14 днів кожний, відлік яких починається з моменту підписання цього Договору; кошти передаються - з дати укладання цього договору по 20.10.2016 року; розмір процентів за користування коштами - 32,3 % річних, що складає 26% річних після утримання податку з таких процентів; та у п.1.2 Договору №980-016-000226064 зазначено, що сторона-2 приймає від сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів - 10000,00 грн., строк користування коштами - не більше 271 днів; кошти передаються - з дати укладання цього договору по 17.01.2017 року; розмір процентів за користування коштами - 33,54 % річних, що складає 27% річних після утримання податку з таких процентів; та за двома цими договорами: періодичність сплати нарахованих процентів - щомісячно, в дату, що відповідає даті підписання договору, за період попередньої виплати (а для першої виплати - з дня,наступного за датою укладення Договору) по дату, що передує даті фактичної виплати процентів, а проценти за місяць в якому повертаються кошти, в т.ч. при достроковому поверненні коштів - не пізніше дня повернення коштів за період аналогічний вищезазначеному; сторона-2 сплачує стороні-1 проценти у безготівковій формі на рахунок сторони-1 № НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Михайлівський»; сторона-2 повертає стороні-1 кошти у безготівковій формі на рахунок сторони-1 № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський».

Дострокове повернення коштів з ініціативи ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» передбачено умовами пункту 5.4.3 вищевказаних Договорів.

Відповідно до п.8.3 Договору №980-016-000226061 та Договору №980-016-000226064, сторони підтверджують, що кожен з даних Договорів є договором позики та регулює відносини сторін, що пов`язані з наданням позики строною-1 строні-2 у сумі, на строк та у порядку, передбаченому цими Договорами, в зв`язку із чим взаємовідносини сторін за цими Договорами регулюються ст.ст.1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

Згідно платіжного доручення №5263137 від 21.04.2016 року, позивач перерахувала на отримувачу - ТОВ «ІРЦ» грошові кошти у сумі 129900,00 грн. з призначенням платежу: «перерахування залучених коштів зг. дог.№980-016-000226061 від 21.04.2016 року» (банк отримувача: ПАТ «Банк Михайлівський») (т.1 а.с.26).

Згідно з квитанцією №5259991 від 21.04.2016 року, позивачем внесено грошові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 10000,00 грн. (т.1 а.с.28). Відповідно до платіжного доручення №5263701 від 21.04.2016 року, позивач перерахувала на рахунок ТОВ «ІРЦ» грошові кошти у сумі 10000,00 грн. з призначенням платежу: «перерахування залучених коштів зг. дог.№980-016-000226064 від 21.04.2016 року» (банк отримувача: ПАТ «Банк Михайлівський») (т.1 а.с.29).

З виписки про рух грошових коштів по рахунку позивача № НОМЕР_4 за період з 22.12.2014 року по 23.05.2016 року (т.1 а.с.15-19) також вбачається, що позивачем перераховано загалом суму грошових коштів у розмірі 277600 грн., з яких:

- згідно договорів №980-016-000161557 та №980-016-000161559 суми грошових коштів, а саме: 11.12.2015 року - 5500,00 грн.; 11.12.2015 року - 107000,00 грн.; 19.01.2016 року - 7200,00 грн.; 28.03.2016 року - 6000,00 грн.; 28.03.2016 року - 8500,00 грн.; 17.05.2016 року - 3500,00 грн. (отримувач - «кошти ФО для відправки в рамках агенсь..»;

- згідно договорів №980-016-000226061 та №980-016-000226064 суми грошових коштів, а саме: 21.04.2016 - 10000,00 грн.; 21.04.2016 - 129900,00 грн. (отримувач - ТОВ «ІРЦ»).

Водночас, як вбачається з виписки про рух грошових коштів по рахунку № НОМЕР_4 за період з 22.12.2014 року по 23.05.2016 року (т.1 а.с.15-19) та з виписки по особовим рахункам позивача за період з 19.05.2016 року по 31.10.2016 року (т.1 а.с.47-48), які надані відповідачем, 19.05.2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» здійснено перерахування грошових коштів на рахунки позивача, а саме:

- на рахунок позивача № НОМЕР_1 в розмірі 12700,00 грн. з призначенням платежу: «повернення коштів згідно з договором №980-016-000161559 від 11.12.2015 року»;

- на рахунок позивача № НОМЕР_1 в розмірі 125000,00 грн. з призначенням платежу: «повернення коштів згідно з договором №980-016-000161557 від 11.12.2015 року»;

- на рахунок позивача № НОМЕР_1 в розмірі 10000,00 грн. з призначенням платежу: «повернення коштів згідно з договором №980-016-000226064 від 21.04.2016 року»;

- на рахунок позивача № НОМЕР_1 в розмірі 129900,00 грн. з призначенням платежу: «повернення коштів згідно з договором №980-016-000226061 від 21.04.2016 року»;

- на рахунок позивача № НОМЕР_3 в розмірі 199,18 грн. з призначенням платежу: «оплата процентів по договору №980-016-000226064 від 21.04.2016 року»;

- на рахунок позивача № НОМЕР_3 в розмірі 2491,67 грн. з призначенням платежу: «оплата процентів по договору №980-016-000226061 від 21.04.2016 року»;

- на рахунок позивача № НОМЕР_3 в розмірі 37,01 грн. з призначенням платежу: «оплата процентів по договору №980-016-000161559 від 11.12.2015 року»;

- на рахунок позивача № НОМЕР_3 в розмірі 356,69 грн. з призначенням платежу: «оплата процентів по договору №980-016-000161557 від 11.12.2015 року».

Отже, судом встановлено, що загальна сума перерахованих 19.05.2016 року ТОВ «ІРЦ» грошових коштів (в тому числі відсотків у розмірі 3084,55 грн.) на рахунки позивача за договорами: №980-016-000226061 від 21.04.2016 року, №980-016-000226064 від 21.04.2016 року, №980-016-000161557 від 11.12.2015 року та №980-016-000161559 від 11.12.2015 року становить 280684,55 грн., з яких, на рахунок № НОМЕР_1 - 277600,00 грн., а на рахунок № НОМЕР_3 - 3084,55 грн.

В свою чергу, як встановлено судом згідно з постановою Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ, ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку з обмеженням його діяльності, що наведені у постанові (т.1 а.с.49-51).

Постановою Національного банку України від 27.04.2016 року №295/БТ, визначено окремі питання діяльності ПАТ «Банк Михайлівський» та внесено зміни до постанови від 22.12.2015 року №917/БТ (т.1 а.с.52-54).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, на підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", яким запроваджено з 23.05.2016 тимчасову адміністрацію Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

На підставі рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, про що зазначено на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до вимог ч.3 ст. 18 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з цим, як вказує відповідач, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" № 27/1 від 24.05.2016 року створено комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

За наслідками здійсненої Комісією перевірки правочинів (у тому числі договорів), укладених Банком протягом одного року до запровадження тимчасової адміністрації (з 23.05.2015 року), Комісією складено акт №2 від 01.06.2016 року про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності, в якому зазначено, що в ході перевірки виявлено, що 19.05.2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» виконано платіжні доручення ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн., при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема, залишку коштів, було недостатньо для проведення вищезазначених правочинів. Таким чином, комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведених у додатку до акту, зазначені правочині (транзакції) підпадають під критерії, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У додатках №1 та №2 до акту зазначені ознаки нікчемності правочинів (транзакцій) та перелік фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 року здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № НОМЕР_5 ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» (т.1 а.с.62-65). У додатку 1 до акту №2, зокрема, зазначається, що 11.11.2014 року між ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» (товариство) та ПАТ «Банк Михайлівській» (банк) укладено договір доручення №1, згідно з умовами якого банк, в якості повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь товариства, як довірителя, на умовах строковості та платності. На виконання цього договору доручення банком від імені товариства укладались із фізичними особами договори позики та залучались кошти на рахунок товариства. За результатами аналізу укладених договорів позики та руху коштів по рахункам фізичних осіб (клієнтів), які відкриті в Банку, встановлено, що по більшості з них строк дії не закінчився, а отже 19.05.2016 року товариством ініційовано дострокове повернення коштів за позиками.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівській» Ю.П. ІрклієнкоЮ.П. №42/2 від 01.06.2016 року затверджені зазначені в акті № 2 від 01.06.2016 року висновки та, на виконання вимог ч.1 ст.216 ЦК України, застосовано наслідки нікчемності правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн. (т.1 а.с.68).

У витязі від 07.08.2019 року з додатку 2 до Акту №2 від 01.06.2016 року Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, зазначено, що 19.05.2019 року на рахунок позивача перерахована сума коштів у розмірі 61754,61 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_5 ТОВ «ІРЦ» (т.1 а.с.65).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016 №1702 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», та всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» делеговано Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.06.2018 року №1758 продовжено строки здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» на два роки з 13.07.2018 року по 12.07.2020 року включно, продовжено провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Волкову Олександру Юрійовичу строком на два роки з 13.07.2018 року по 12.07.2020 року включно повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», а також продовжено провідному професіоналу відділу безпеки департаменту розслідування протиправних діянь ОСОБА_2 строком на два роки з 13.07.2018 року по 12.07.2020 року включно повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» (т.1 а.с.67).

При цьому, як зазначено у переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування фізичних осіб від 07.08.2019 року, який підписаний Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волковим О.Ю., загальна сума коштів, що підлягає виплаті ОСОБА_1 , становить 138245,39 грн., з яких 151,69 грн. на підставі листа від 19.07.2016 №19.07.16/15 та 138093,70 грн. на підставі листа від 06.01.2017 №06.01.17/05 (т.1 а.с.66).

Як вказує відповідач у відзиві на позов, позивачу здійснювалось розблокування коштів по вкладам, а саме: 151,69 грн. по договору № 200299581 від 30.06.2015 р.; 12737,01 грн. по договору №980-016-000161559 від 11.12.2016 р.; 125356,69 грн. по договору № 980-016-000161559 від 11.12.2016 р.

Таким чином, позивачем вже отримана сума коштів банківського вкладу, в межах гарантованої суми в розмірі 138245,39 грн. (151,69 грн.+12737,01 грн.+125356,69 грн.), а тому, як вказує відповідач, в межах гарантованої суми банківського вкладу, що відшкодовується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, позивач може отримати лише 61754,61 грн. (200000 грн. - 138245,39 грн.).

В свою чергу, позивач у позовній заяві зазначала, що до моменту звернення до суду із суми коштів 277600 грн., вона отримала лише 127000,00 грн., а згідно уточненої позовної заяви уточнила вказану суму, зазначивши, що отримана нею сума становить 138245,39 грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на запит позивача від 08.05.2019 року, який надійшов до ПАТ «Банк Михайлівський» та зареєстрований 13.05.2019 року, останнім направлено позивачу лист від №3Г1(К) від 15.05.2019 року із наданням виписки про рух грошових коштів по рахунку № НОМЕР_1 за період з 22.21.2014 по 23.05.2016 року та повідомленням у вказаному листі про те, що зарахування 19.05.2016 року коштів на рахунок позивача № НОМЕР_1 з рахунку ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» №5802 у загальній сумі 277600,00 грн. є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п.7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки на момент проведення транзакцій ТОВ «ІРЦ» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за Договором №980-016-000226064 від 21.04.2016 року, №980-016- від 11.12.2015 року, №980-016-000161557 від 11.12.2015 року, №980-016-000226061 від 21.04.2016 року, а набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемності договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів (т.1 а.с.15-19).

Таким чином, у вказаному листі зазначено, що на рахунок позивача безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства зараховані кошти, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», і у позивача не виникає право власності на ці кошти.

Вважаючи бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення інформації про ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по поточному рахунку № НОМЕР_1 протиправною, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою (враховуючи надані зміни та уточнення до неї в частині суми відшкодування коштів по поточному рахунку № НОМЕР_1 ).

Вирішуючи дану справу та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд зазначає, що у постанові від 04.07.2018 по справі №826/1476/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами.

Такі ж висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №819/589/16, в якій, зокрема, зазначено, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами, є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI), тому його не можна вважати спором у зв`язку з процесом ліквідації банку.

Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду, які є обов`язковими для суду, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012 року та іншими нормативно-правовими актами, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таким чином, фізична особа, на рахунок якої надійшли кошти на умовах договору банківського рахунку є вкладником банку та на неї поширюються гарантії, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як встановлено судом, 19.05.2016 на банківський рахунок позивача № № НОМЕР_1 ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» перераховано, зокрема, грошові кошти у розмірі 277600,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором»

Отже, позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад розміщено на рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм права зазначена в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі №826/1617/17.

Пунктом п.17 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Гарантії за вкладом визначаються приписами ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Статтею 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Національний банк України зобов`язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п`яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Як встановлено судом, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення від 21 червня 2018 року № 1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно. Водночас, відповідно до зазначеного рішення, продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом, зокрема, статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Волкову Олександру Юрійовичу строком на два роки з 13.07.2018 року по 12.07.2020 року включно.

Суд зазначає, що порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Згідно з ч.2 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Згідно з ч.4 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Відповідно до Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» розроблено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012 року (далі - Положення №14).

Згідно з підпунктом 1 пунктом 6 розділу ІІ Положення №14 (в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), Уповноважена особа фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення.

Пунктом 2 розділу IІІ Положення №14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою (надалі -Перелік), наведеною у додатку 5 до цього Положення, що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Так, відповідно до п.3 розділу І Положення №14 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Наведені норми законодавства вказують на те, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

У свою чергу, як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті, Уповноваженою особою фонду позивача було включено до вказаного Переліку вкладників та Загального реєстру вкладників, як вкладника, який має право на відшкодування грошових коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 138245,39 грн. (т.1 а.с.66).

Водночас, позивача не включено Уповноваженою особою фонду до вказаного Переліку вкладників та Загального реєстру вкладників, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 61754,61 грн., з підстав віднесення правочину щодо переказу коштів на рахунок позивача до нікчемних відповідно до ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 та ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Аналіз зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить, що Уповноважена особа має як обов`язок у визначені строки, скласти перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, так і обов`язок, протягом дії тимчасової адміністрації, забезпечити перевірку правочинів на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 31.10.2018 року по справі №826/11920/15.

Отже, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів), укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, грошові кошти від ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» надійшли на поточний рахунок позивача на підставі укладених між ними договорів. У свою чергу, ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною за вказаним договорами, а лише виконував розрахункове обслуговування рахунку та, в силу п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зобов`язаний виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, згідно пункту 1.4 глави 1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

Посилання відповідача на те, що операції на банківському рахунку позивача мають ознаки нікчемності, судом оцінюється критично з огляду на помилкове ототожнення Уповноваженою особою понять банківської операції (трансакції) та правочину.

Трансакція - інформація в електронній формі про окрему операцію із застосуванням платіжної картки, яка сформована за результатами її виконання, що визначено постановою Правління Національного банку України № 620 від 10.12.2004. Натомість поняття правочину визначено ст. 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, відповідач повинен був насамперед встановити, щодо якого правочину виник сумнів, лише після цього встановлювати ознаки нікчемного правочину. При цьому оцінка банківських операції, що здійснені на виконання такого правочину не може впливати на права та обов`язки його сторін.

Відповідно до ст. 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів здійснені правомірно, з дотриманням вимог діючого законодавства України.

Водночас, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.204, ч.2 ст.215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, тобто, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, є нікчемним.

Отже, існує презумпція правомірності правочину, тобто всі правочини, укладені між сторонами є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена Законом (нікчемні правочини), а в інших випадках недійсність правочину має бути встановлена судом.

Перевіряючи правомірність дій Уповноваженої особи фонду щодо проведення перевірки на наявність ознак, передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: операцій з із зарахування коштів на рахунок позивача № НОМЕР_1 з рахунку ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» №5802 у загальній сумі 277600,00 грн., а також обґрунтованість висновку про нікчемність таких операцій, суд виходить із наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Зазначена норма права визначає коло правочинів, які Уповноважена особа фонду зобов`язана перевірити на предмет наявності ознак нікчемності. Обов`язковою умовою перевірки правочину (договору) на відповідність ознакам, визначеним у ч. 3 ст. 38 Закону №4452, є їх укладення або вчинення саме банком.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд зазначає, що передумовою для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами є наявність чинного договору, передбаченого п. 4 ч. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та залишку коштів на рахунку. Не включивши позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із зазначенням повної суми залишків на рахунках, Уповноважена особа фонду фактично застосувала наслідки нікчемності правочину.

Як вже встановлено судом, у листі №3Г1(К) від 15.05.2019 року, який надано ПАТ «Банк Михайлівський» позивачу на її запит від 08.05.2019 року, зазначено, що зарахування коштів на рахунок позивача № НОМЕР_1 з рахунку ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» № НОМЕР_5 у загальній сумі 277600,00 грн. є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки на момент проведення транзакцій ТОВ «ІРЦ» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за Договором №980-016-000226064 від 21.04.2016 року, №980-016- від 11.12.2015 року, №980-016-000161557 від 11.12.2015 року, №980-016-000226061 від 21.04.2016 року, а набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемності договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів (т.1 а.с.15-19).

Так, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.

Відповідно до п.7-п.9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстав укладення банком правочинів (у тому числі договорів), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Зі змісту даної норми вбачається, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосованим до договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський», а також до транзакцій щодо переведення коштів на рахунок позивача, оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу.

Відтак, метою пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією щодо застосування пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 910/14681/17, від 30 травня 2018 року у справі № 910/23036/16, від 23 жовтня 2018 року у справі № 804/6992/15, від 22.12.2018 року у справі №826/23651/15.

Також в матеріалах справи відсутні докази визнання зазначеного договору недійсним у встановленому законом порядку чи застосування наслідків нікчемності такого договору в судовому порядку.

При виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Суд звертає увагу на те, що з метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ «Банк Михайлівський», та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому Верховною Радою України 15 листопада 2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» (набув чинності 19 листопада 2016 року; далі - Закон № 1736-VIII), яким, зокрема, статтю 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» доповнено частиною 5 такого змісту: «У разі виконання банком функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів фізичних осіб на користь третіх осіб (включаючи небанківські фінансові установи) банк зобов`язаний попередньо ознайомити у письмовій формі фізичних осіб про те, що такі кошти не є банківським вкладом фізичної особи, на який поширюються гарантії, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, Законом № 1736-VIII розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4452-VI доповнено пунктом 15 такого змісту: «До вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника».

Таким чином, законом чітко встановлено, що на залучені від фізичної особи до небанківської фінансової установи кошти через банк, що виступив повіреним (агентом, іншим посередником) за відповідним договором, поширюються гарантії, визначені Законом № 4452-VI, зокрема, за наявності таких умов: 1) вкладника не поінформовано під розпис, що на такі кошти не поширюються відповідні гарантії; 2) на дату набрання чинності Законом № 1736-VIII банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 761/12676/17.

У зв`язку з тим, що судом не встановлено повідомлення позивача банком про те, що на кошти, які надійшли на її рахунок від третьої особи, не поширюються гарантії, визначені Законом № 4452-VI, а також те, що станом на 19 листопада 2016 року (дата набрання чинності Законом №1736-VIII) ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, з урахуванням встановлених судом обставин справи, відсутні підстави вважати, що на кошти, розміщені на рахунку позивача, не поширюються гарантії, визначені Законом № 4452-VI.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 24.10.2019 року у справі №826/1617/17.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що підстави, за яких Уповноважена особа фонду не включила інформацію щодо позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 61754,61 грн. - є необґрунтованими та недоведеними відповідачем.

Враховуючи вищенаведені судом висновки, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем укладені договори позики з ТОВ «ІРЦ» без участі Банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за такими договорами по своїй природі не є вкладами та гарантії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на позивача, з огляду на їх безпідставність.

Посилання відповідача на порушення банком обмежень, накладених постановою правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917 зі змінами, внесеними постановою правління Національного банку України від 27 квітня 2016 року №295, в частині проведення кредитних операцій на суму ,51 грн. на підставі укладених з ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» договорів відступлення прав вимоги №1805 від 18 травня 2016 року та №1 від 19 травня 2016 року не може бути підставою для визнання нікчемними правочинів (транзакцій) з перерахування коштів від ТОВ «ІРЦ» на рахунок ОСОБА_1 та позбавлення права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки вказані постанови становлять банківську таємницю, адресуються посадовим особам банку, а не вкладникам (клієнтам банку), вкладники не могли знати про її зміст та встановлені обмеження, а тому невиконання посадовими особами банку постанови Національного банку України, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність відповідних правочинів та операцій. Негативні наслідки при невиконанні банком рішень Національного банку України щодо обмеження чи припинення операцій настають саме для такого банку, а не для його клієнтів (вкладників), а тому позивач не може нести відповідальність за дії (бездіяльність) фінансової установи та зазнавати на підставі цього негативних наслідків.

Крім того, станом на дату зарахування коштів на рахунок позивача відносно банку діяла постанова Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із змінами, внесеними постановою Правління Національного банку України №295/БТ від 27 квітня 2016 року «Про окремі питання діяльності ПАТ «Банк Михайлівський» та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917/БТ», згідно з якими, з огляду на те, що банк виконує заходи, передбачені Планом фінансового оздоровлення, спрямовані на зменшення кредитного ризику та підтримку ліквідності банку, пом`якшено обмеження у діяльності банку, встановлені постановою від 22 грудня 2015 року №917/БТ, зокрема, виключено таке обмеження, як не допускати проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, на час здійснення зарахування коштів на банківський рахунок позивача - 19 травня 2016 року - відсутні обмеження щодо проведення операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а тому визнання договорів нікчемними на цій підставі є необґрунтованим.

Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що фактичного перерахування грошових коштів як на рахунки юридичних осіб, так і на рахунки фізичних осіб, не відбувалось, а операції проводились шляхом здійснення відповідних проводок в балансі Банку, за відсутності грошових коштів в такій кількості на рахунку ПАТ «Банк Михайлівський», оскільки такі доводи в контексті даних спірних правовідносин в частині, що стосується позивача, не підтверджені жодними доказами та спростовуються матеріалами справи, які свідчать про зарахування на рахунки позивача грошових коштів, перерахованих товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» 19.05.2016 року.

Разом з цим, під час розгляду справи суд враховує, що відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позову, одночасно із цим зазначає, що позивачем вже отримана сума коштів банківського вкладу, в межах гарантованої суми в розмірі 138245,39 грн. (151,69 грн.+12737,01 грн.+125356,69 грн.), а тому, в межах гарантованої суми банківського вкладу, що відшкодовується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, позивач може отримати лише 61754,61 грн. (200000 грн. - 138245,39 грн.).

Тобто, відповідач зазначає про те, що позивач в межах гарантованої суми банківського вкладу, що відшкодовується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, позивач може отримати, спірну суму 61754,61 грн.

Суд також зазначає, що відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Таким чином, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду, та встановлених обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невключення до переліку рахунків, за якими владники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 .

При цьому, щодо вимоги позивача про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича включити інформацію про позивача до переліку рахунків, за якими владники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до цього Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , яка має право на відшкодування коштів в розмірі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 , для внесення даних щодо неї до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

У рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Відповідно до абз.1 п.6 розділу ІІ Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку такі переліки, як, зокрема, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 4 до цього Положення.

Згідно з абзацом 15 пункту 6 розділу ІІ вказаного Положення протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Тобто, в даному випадку, відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков Олександр Юрійович наділений повноваженнями на подання додаткової (уточнюючої) інформації про вкладників, які мають право на відшкодування.

При вирішенні даної позовної вимоги, суд відповідно до ст.242 КАС України враховує правові висновки Верховного Суду, зокрема, викладені у постановах:

- від 04 червня 2019 року у справі №804/4984/16, в якій зазначено: «Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що для захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про ОСОБА_1, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору банківського вкладу «Перше знайомство» №980-031-000245081 від 20.05.2016 року, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про що повідомити ОСОБА_1.

Оскільки загальний перелік вкладників вже сформовано, суди правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнко Юрія Петровича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Банк Михайлівський" для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування за вкладом згідно договору банківського вкладу (депозиту) "Перше знайомство" №980-031-000245081 від 20.05.2016 р. у гривні…»;

- від 04 червня 2019 року у справі №822/2283/16, в якій зазначається: « 60. Водночас, колегія суддів вважає неправильними висновки судів попередніх інстанцій щодо зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича включити дані про рахунок ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору банківського вкладу (депозиту) "Перше знайомство" № НОМЕР_3 від 20.05.2016 року в сумі 102434,40 грн.

Оскільки загальний перелік вкладників вже сформовано поновлення прав позивача можливе лише шляхом подання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» до Фонду додаткової інформації щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

61. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне з метою повного захисту порушеного права позивача зобов`язати Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2), як вкладника який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб…»;

- від 24 жовтня 2019 року у справі №826/1617/17, в якій зазначається, що: «…Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду…».

Відтак, з урахуванням наведених правових норм та висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, оскільки судом встановлено протиправність бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невключення до переліку рахунків, за якими владники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 , суд вважає, що вимога позивача зобов`язального характеру підлягає частковому задоволенню шляхом:

- зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», яка має право на відшкодування коштів за вкладами в сумі 61754,61 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Решта доводів відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, норми діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У свою чергу пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду, який є відповідачем у справі, - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно з частиною 1 статті 3 вказаного Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Суд враховує, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 19 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти з Державного бюджету України є одним з джерел формування коштів Фонду, а згідно з пунктом 6 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетними асигнуваннями є повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню саме з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що присудження судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України. Будь-якого іншого механізму стягнення судових витрат із суб`єкта владних повноважень Кодексом адміністративного судочинства України не встановлено.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1536,80 грн. згідно квитанції №13 від 17.07.2019 року (т.1 а.с.6).

Частиною 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Отже, позивачем при подачі даної позовної заяви (з урахуванням уточнень до позовних вимог) заявлено одну вимогу немайнового характеру. Отже, оскільки друга позовна вимога зобов`язального характеру є похідною, то судовий збір обраховується за подання позову немайнового характеру, який містить одну немайнову вимогу, і отже судовий збір за такі вимоги сплачується як за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 768,40 грн.

В свою чергу, судовий збір позивачем сплачений у розмірі 1536,80 грн.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невключення до переліку рахунків, за якими владники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 та частково задовольнив похідну вимогу позивача зобов`язального характеру, суд вважає, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, з урахуванням наведеного судом вище, наявні підстави для стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. (як за одну вимогу немайнового характеру).

Водночас, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, враховуючи вищенаведене судом, позивач має право на повернення судового збору у розмірі 768,40 грн. як внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Однак, станом на дату прийняття судом рішення відповідного клопотання з боку позивача до суду не надходило.

Керуючись ст.ст. 2,9,72,76,77,90,120,139,193,194,205,241-246,255,295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (пров. Рильський, 10-12/3, м. Київ, 01001) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невключення до переліку рахунків, за якими владники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 .

Зобов`язати Уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (пров. Рильський, 10-12/3, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи 38619024) подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», яка має право на відшкодування коштів за вкладами в сумі 61754,61 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ідентифікаційний код юридичної особи 21708016, вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.