Справа № 695/391/19
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/391/19

номер провадження 2-а/695/27/19

17 грудня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Бреуса В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в спрощеному порядку) в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №4 Золототоніського ВП ГУНП в Черкаській області Шквари Володимира Миколайовича, Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП №4 Золототоніського ВП ГУНП в Черкаській області Шквари Володимира Миколайовича, Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач обґрунтовує тим, що постановою Серії ДПО № 222844 від 25.01.2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 344.0 грн. за те, що він 25.01.2019 року о 16 год. 30 хв. на 121 км автодороги Бориспіль-Запоріжжя не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3 ПДР.

Позивач вважає вказану постанову необгрунтованою, неправомірною та такою, що порушує його законні права, оскільки остання винесена без з`ясування усіх обставин справи, без врахування доводів позивача та належного роз`яснення йому його прав та обов`язків під час її складення.

Так позивач наполягає, що в порушення його прав відповідачем не враховано його пояснення того, що автомобіль на якому рухався позивач є легковим автомобілем категорії В, а тому не підлягає обов`язковому технічному контролю. Окрім того сам автомобіль хоч і є службовим автомобілем, який належить Золотоніській філії приватного підприємства «Агроспецпроект», однак не використовується в комерційних цілях, оскільки на ньому перевозяться товарно-матеріальні цінності саме для виробничих потреб підприємства, які не пов`язані з торгівлею та отриманням прибутку. Також вказаний автомобіль не використовується і для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку.

Однак працівником поліції жодні зауваження позивача до уваги взяті не були, і хоча матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, працівником поліції все рівно була винесена оспорювана постанова, а тому, на підставі вказаного вище позивач просив суд визнати дії працівника поліції протиправними, а постанову про адміністративне правопорушення скасувати та провадження по справі закрити.

Розгляд вказаної справи здійснюється в спрощеному позовному провадженні з викликом осіб відповідно до ухвали суду від 12.02.2019 року.

Позивач звернувся до суду із заявою, відповідно до якої позовні вимоги ствердив та просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач, поліцейський СРПП №4 Золототоніського ВП ГУНП в Черкаській області Шквара В.М., а також представник відповідача по справі Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області в судове засідання не з`явились, до суду із заявами про розгляд справи за їх участі, поясненнями стосовно обставин справи, відзивом на позовну заяву не зверталися, доказів на підтвердження правомірності своїх дій суду також не надали, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у порядку, визначеному чинним законодавством.

З метою недопущення порушення прав позивача на своєчасність розгляду вказаної справи, а також строків розгляду даної категорії справ, які визначені ч. 1 ст. 286 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності сторін, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що поліцейським СРПП №4 Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області Шкварою В.М. було винесено постанову серії ДПО18 №222844 від 25.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_1 25.01.2019 року о 16 год. 30 хв. на 121 км. автодороги Бориспіль-Запоріжжя не пройшов обов`язків технічний контроль, чим порушив вимоги п. 31.3 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, в зв`язку з чим застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено вище, позивач по справі притягується до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Згідно ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Із вказаних норм чинного законодавства можна дійти висновку, що виключенням із автомобілів, які не підлягають обов`язковому технічному контролю, є автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а також таксі.

Як вбачається із оспорюваної постанови позивач рухався на автомобілі ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (серії НОМЕР_2 ) належить ПП «Агроспецпроект». Окрім того із вказаного свідоцтва вбачається, що даний автомобіль є легковим автомобілем категорії В.

Разом із тим, із оспорюваної постанови не вбачається, що вказаний автомобіль використовувався в комерційних цілях, здійснював 25.01.2019 року підприємницьку діяльність саме з метою отримання прибутку, чи здійснював перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Матеріали справи взагалі не містять будь-яких відомостей про встановлення працівником поліції зазначених вище обставин.

Як вбачається із пояснень позивача в автомобілі знаходився інший працівник вказаного підприємств, який також був направлений разом із водієм у відрядження 25.01.2019 року на вказаному автомобілі. Вказана обставина стверджується наказом №25/01-1-ВД від 25.01.2019 року В.о. директора ЗФ ПП «Агроспецпроект».

Отже факт знаходження в автомобілі ще однієї особи та належність автомобіля юридичній особі не вказує на те, що він здійснював перевезення пасажира з метою отримання прибутку, як і перевезення у вказаному автомобілі товарно-матеріальних цінностей, доказом перевезення яких є видаткові накладні (ТОВ «Головпостач» №РН-0000032 та №0000033, ТОВ «Елев груп» №112, ТОВ «Епіцентр К» №Рнк/СН-0002226 та № Рнк/СН-0002224), які перевозилися без мети отримання прибутку та для власних потреб підприємства.

Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять, а самим працівником поліції при оформлені матеріалів справи та складенні оспорюваної постанови вказані обставини не з`ясовувалися, а отже і не встановлювалися факти чи відноситься вказаний автомобіль до тих категорій автомобілів, які підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.10 розділу III вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідачем не було зазначено в постанові докази на підтвердження винуватості особи, як і не надано суду жодних доказів щодо правомірності своїх дій.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Суд вважає, що відповідачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушено вимоги ст. 245 КУпАП, а саме: не повно з`ясовано обставини справи.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

Так, згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016-року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Крім того, слід звернути увагу на те, що лише винна особа може нести відповідальність за вчинення будь-якого правопорушення. Оскільки стороною відповідача не доведено, що в діях позивача наявна вина, тобто наявний склад адміністративного правопорушення, та всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, суд приходить до висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд, зважаючи на неповноту розгляду справи про адміністративні правопорушення та невірне встановлення фактичних обставин справи у постанові, відсутності будь-яких доказів та заперечень з боку відповідачів, вважає, що постанова підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про визнання дій працівника поліції протиправними та закриття провадження по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію України» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху і а контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 2 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і Підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 4 розділу І Інструкції № 1395 від 7 листопада 2015 року у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Суд зазначає, що не дії відповідача, а його рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

Крім того, дії зі складання постанови по справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання дій відповідача протиправними є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з приписами ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання дій інспектора в частині винесення постанови протиправними не підлягають до задоволення, оскільки законом він наділений повноваженнями щодо винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності по окремо визначеним правопорушенням.

Окрім того, ст. 19 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як зазначено в постанові Касаційного адміністративного суду 30.05.2018 року по справі №501/1492/16-а, у справах про адміністративні правопорушення судом перевіряється правомірність рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким було здійснено притягнення особи до адміністративної відповідальності, та приймається відповідне рішення щодо правомірності чи протиправності таких дій (бездіяльності) та наявності правових підстав для скасування вказаного рішення.

Водночас, адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадженні у справах про адміністративні правопорушення, оскільки вирішення такого питання, у відповідності до змісту ст.. 247 КУпАП, належить до дискреційних повноважень відповідного суб`єкта влади.

За таких обставин позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно норм ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Згідно ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.,ст. 251, 245, 258 КУпАП, ст.,ст. 2, 5, 9, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, ст.,ст. 286, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №4 Золототоніського ВП ГУНП в Черкаській області Шквари Володимира Миколайовича, Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову поліцейського СРПП №4 Золотоніського ВП Шквари Володимира Миколайовича, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №222844 від 25.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Середа Л.В.