Справа № 1.380.2019.000967
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9114/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Качмара В. Я.,

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ДФС України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДФС України, Івано - Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

суддя в 1-й інстанції - Карп`як О. О.,

час ухвалення рішення - 18.07.2019 року, 16:13 год,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 26.07.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Державної фіскальної служби України, Івано - Франківської митниці ДФС, в якій просив (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 11 лютого 2019 року № 250-о "Про припинення державної служби" ОСОБА_1, визнати протиправним та скасувати наказ Івано - Франківської митниці ДФС від 11 лютого 2019 року № 87 - к "Про припинення державної служби"; поновити його з 12 лютого 2019 року на посаді рівнозначній посаді заступника начальника Львівської митниці ДФС, яка є рівнозначною посаді заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття"; стягнути з Івано - Франківської митниці ДФС на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; в частині стягнення грошового утримання в межах суми за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби - допустити рішення до негайного виконання; зобов`язати відповідачів подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в частині стягнення грошового утримання в межах суми за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 11 лютого 2019 року №250-о "Про припинення державної служби". Визнано протиправним та скасовано наказ Івано - Франківської митниці ДФС від 11 лютого 2019 року №87-к "Про припинення державної служби". Поновлено ОСОБА_1 з 12 лютого 2019 року на посаді заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття". Стягнено з Івано - Франківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період від 12 лютого 2019 року по 18 липня 2019 року в сумі 75561,04 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати в межах суми за один місяць в розмірі 6415,55 грн. допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - ДФС України оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач - ОСОБА_1 на момент подання про звільнення з посади заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття" - 03 січня 2019 року перебував у стані тимчасової непрацездатності 151 календарний день, що є підставою для припинення державної служби. Таким чином, оскаржуваний наказ ДФС України "Про припинення державної служби" від 11 лютого 2019 року № 250-о, який прийнятий на підставі подання про звільнення з посади заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття" на підставі ч.2 ст.87 Закону України "Про державну службу" прийнятий правомірно, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача (апелянта) - Добровольська Ю. Р . у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача - Івано - Франківської митниці ДФС у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2018 року ДФС України на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі № 813/3294/17, з урахуванням постанови від 26 грудня 2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 55434239, прийняла наказ № 433-о, яким скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 19 вересня 2017 року № 2188- о "Про припинення державної служби"; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС з 20 вересня 2017 року.

Наказом Івано - Франківської митниці ДФС № 136-к від 14 березня 2018 року на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 12 березня 2018 року № 433-о "Про виконання рішення суду", скасовано наказ ДФС України від 19 вересня 2017 року № 2188-о "Про припинення державної служби", поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС з 20 вересня 2017 року.

Відповідно до наказу в.о. Голови Державної фіскальної служби України від 11 лютого 2019 року № 250-о "Про припинення державної служби" припинено державну службу ОСОБА_1 заступнику начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальнику митного посту "Прикарпаття" у зв`язку з нез`явленням його на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до ч.2 ст.87 Закону України "Про державну службу".

На виконання наказу Державної фіскальної служби України від 11 лютого 2019 року № 250-о "Про припинення державної служби" Івано - Франківська митниця прийняла наказ № 87-к "Про припинення державної служби" від 11 лютого 2019 року, яким вирішено вважати ОСОБА_1 заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття" таким, що припинив державну службу 11 лютого 2019 року, у зв`язку із нез`явленням на службу більше 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до ч.2 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття наказу про припинення державної служби (11 лютого 2019 року) у відповідача були наявні листки непрацездатності, які підтверджували відсутність ОСОБА_1 на службі внаслідок тимчасової непрацездатності протягом 149 календарних днів, при цьому, обрахунок днів непрацездатності позивача необхідно розпочинати обраховувати з моменту фактичного поновлення позивача на посаді - в червні 2018 року після переведення на посаду заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття" відповідно до наказу ДФС України № 926-о від 05 червня 2018 року. Таким чином, враховуючи обставини фактичного поновлення позивача на посаді за рішенням суду та кількість днів перебування на листках непрацездатності, які були наявні у державного органу на момент прийняття спірних рішень, у відповідачів були відсутні підстави для звільнення позивача на підставі ч.2 ст.87 Закону України "Про державну службу". Належним способом захисту порушеного права позивача є поновлення його з 12 лютого 2019 року на посаді заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття", оскільки саме цю посаду він обіймав до припинення державної служби, що, в свою чергу, зумовлює відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про поновлення його на посаді рівнозначній посаді заступника начальника Львівської митниці ДФС, яка є рівнозначною посаді заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття". Крім того, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 лютого 2019 року по 18 липня 2019 року у розмірі 75561,04 грн. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідачів подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в частині стягнення грошового утримання в межах суми за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби, оскільки встановлення судового контролю за виконанням рішення є правом суду та з огляду на обставини справи, за відсутності підстав, які б свідчили про можливість не виконання цього рішення відповідачем, суд не вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням цього рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ДФС України оскаржує рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №1.380.2019.000967 в частині задоволених позовних вимог, апелюючи до того, що на момент подання про звільнення з посади заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття" - 03 січня 2019 року перебував у стані тимчасової непрацездатності 151 календарний день, що є підставою для припинення державної служби, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача на підставі ч.2 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ч.6 ст.43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 на суд покладено обов`язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, а відповідно до п.18 вказаної Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

П.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну службу» передбачає, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21 травня 2014 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

П.17 ч.1 ст.4 КАС України передбачає, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, позивач перебував на державній, тобто публічній службі.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення ( ст.87 цього Закону).

Ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу» передбачає припинення державної служби, зокрема за ініціативою суб`єкта призначення. Так, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

З системного аналізу положень Закону України «Про державну службу» можна дійти висновку про те, що облік часу нез`явлення на службі більш як 150 календарних днів здійснюється сумарно протягом року, при цьому під роком розуміється період, що відповідає 365 календарним дням, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність.

Матеріалами справи, зокрема записом у трудовій книжці, стверджується, що позивача наказом ДФС України від 12 березня 2018 року №433-о поновлено на посаді заступника начальника Івано - Франківської митниці, про що роблено запис у трудовій книжці 19 березня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ДФС України 11 лютого 2019 року прийняла наказ № 250-о "Про припинення державної служби" на підставі подання Івано - Франківської митниці ДФС від 03 січня 2019 року №37/8/09-70-04-47.

У вказаному поданні зазначено, що у період з 14 березня 2018 року і по даний час (03 січня 2019 року) заступник начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальник митного поста "Прикарпаття" Шайда В. В. перебуває в стані тимчасової непрацездатності більш як 150 календарних днів протягом року, а саме: з 14 березня 2018 року по 17 березня 2018 року - 4 календарні дні, з 19 квітня 2018 року по 21 квітня 2018 року - 3 календарні днів; з 07 травня 2018 року по 01 червня 2018 року - 26 календарних днів, з 18 червня 2018 року по 16 липня 2018 року - 29 календарних днів, з 17 липня 2018 року по 27 липня 2018 року - 11 календарних днів, з 30 липня 2018 року по 28 серпня 2018 року - 30 календарних днів, з 29 серпня 2018 року по 28 вересня 2018 року - 31 календарний день, з 01 жовтня 2018 року по 11 жовтня 2018 року - 11 календарних днів, з 29 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року - 2 календарні дні, з 06 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року - 2 календарні дні; крім того, за повідомленням ОСОБА_1 він з 02 січня 2019 року перебуває в стані тимчасової непрацездатності.

Враховуючи наведене, у поданні Івано - Франківської митниці ДФС від 03 січня 2019 року №37/8/09-70-04-47 зроблено висновок про те, що станом на 03 січня 2019 року ОСОБА_1 перебуває в стані тимчасової непрацездатності 151 календарний день, що є підставою для припинення держаної служби відповідно до ч.2 ст.87 Закону України "Про державну службу".

До подання долучено листки непрацездатності; разом з тим, відсутній листок непрацездатності починаючи з 02 січня 2019 року, таким чином, обрахунок періоду відсутності позивача на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності здійснено за календарний рік: з 14 березня 2018 року по 02 січня 2019 року.

Відповідно до наданих відповідачем табелів обліку робочого часу, ОСОБА_1 перебував на листках непрацездатності (тимчасова непрацездатність), зокрема: за березень 2018 року - 4 календарні дні (з 14 по 17) в графі тимчасова непрацездатність днів - 3; за квітень 2018 року - 3 календарні дні (з 19 по 21) в графі тимчасова непрацездатність днів - 2; за травень 2018 року - 25 календарні дні (з 7 по 31) в графі тимчасова непрацездатність днів - 17; за червень 2018 року - 13 календарні дні (з 18 по 30) в графі тимчасова непрацездатність днів- 10; за липень 2018 року - 29 календарні дні (з 01 по 27, з 30 по 31) в графі тимчасова непрацездатність днів - 22; за серпень 2018 року - 31 календарний день (з 01 по 31) в графі тимчасова непрацездатність днів - 22; за вересень 2018 року - 28 календарні дні (з 01 по 28) в графі тимчасова непрацездатність днів - 20; за жовтень 2018 року - 11 календарні дні (з 01 по 11) в графі тимчасова непрацездатність днів - 9; за листопад 2018 року - 2 календарні дні ( з 29 по 30) в графі тимчасова непрацездатність днів - 2; за грудень 2018 року - 2 календарні дні (з 6 по 7) в графі тимчасова непрацездатність днів - 2.

Як встановлено судом першої інстанції і стверджується матеріалами справи, у табелях обліку робочого часу за період з березня по грудень 2018 року табельовано перебування позивача на листку непрацездатності 109 дні.

П.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за №1005/6196 передбачено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Відповідно до поданих копій листків непрацездатності, які стали підставою для подання, встановлено перебування ОСОБА_1 на лікарняному у період: з 14 березня 2018 року по 17 березня 2018 року - 4 дні (листок непрацездатності АДП №241160, стати до роботи - з 18 березня 2018 року); з 19 квітня 2018 року по 21 квітня 2018 року - 3 дні (листок непрацездатності АДП №241283, стати до роботи - з 22 квітня 2018 року); з 07 травня 2018 року по 01 червня 2018 року - 26 днів (листок непрацездатності АДП №241344, стати до роботи - з 02 червня 2018 року); з 18 червня 2018 року - продовжує хворіти по 27 липня 2018 року (40 днів) (листки непрацездатності АДП №241503, АДП №241591, стати до роботи - 28 липня 2018 року); з 30 липня 2018 року продовжує хворіти по 28 вересня 2018 року (61 день) (листки непрацездатності АДП №148819, АДП №170217, стати до роботи - 29 вересня 2018 року); з 01 жовтня 2018 року по 11 жовтня 2018 року - 11 днів (листок непрацездатності АДП №149446, стати до роботи - 12 жовтня 2018 року); з 29 листопада 2018 по 30 листопада 2018 року - 2 дні (листок непрацездатності АДП №149692, стати до роботи - 01 грудня 2018 року); з 06 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року - 2 дні (листок непрацездатності АДП №143178, стати до роботи - 08 грудня 2018 року), що сукупно становить 149 календарних днів протягом року.

Таким чином, станом на 03 січня 2019 року у сумарному рахунку до вказаних у поданні листків непрацездатності позивач перебував на лікарняному 149 календарних днів, тобто підтверджений загальний час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 у періоді з 14 березня 2018 року по 03 січня 2019 року становить 149 календарних днів.

Отже, на момент внесення подання Івано - Франківської митниці ДФС від 03 січня 2019 року №37/8/09-70-04-47 у відповідача були наявні листки непрацездатності, які підтверджували відсутність ОСОБА_1 на службі внаслідок тимчасової непрацездатності протягом 149 календарних днів.

При цьому, на момент прийняття оскаржуваного наказу № 250 - о від 11 лютого 2019 року у відповідача була відсутня підтверджена інформація стосовно невиходу на роботу позивача починаючи з 02 січня 2019 року. Вказаний факт сторонами також не заперечується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент звернення Івано - Франківської митниці ДФС з поданням від 03 січня 2019 року №37/8/09-70-04-47, яке стало підставою для прийняття спірного наказу, у відповідача не були підтверджені нез`явлення позивача на службу більше як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, а припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент внесення подання Івано - Франківської митниці ДФС від 03 січня 2019 року №37/8/09-70-04-47 у відповідача були наявні листки непрацездатності, які підтверджували відсутність ОСОБА_1 на службі внаслідок тимчасової непрацездатності протягом 149 календарних днів, що зумовлює відсутність підстави для звільнення позивача на підставі ч.2 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції про те, що наказ Державної фіскальної служби України від 11 лютого 2019 року № 250 - о "Про припинення державної служби ОСОБА_1" та прийнятий на підставі цього наказу наказ Івано - Франківської митниці ДФС від 11 лютого 2019 року № 87 - к "Про припинення державної служби" є протиправними, а тому підлягають скасуванню, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом поновлення його з 12 лютого 2019 року на посаді заступника начальника Івано - Франківської митниці ДФС - начальника митного поста "Прикарпаття", оскільки саме цю посаду він обіймав до припинення державної служби, а відповідно до ст.235 КЗпП України незаконно звільнений працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Згідно зі ст.235 КЗпП України при винесенні рішення поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як роз`яснено у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно зі ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З урахуванням положень ст.50 КЗпП України та листа Мінсоцполітики України від 08 серпня 2018 року № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 106 робочих днів (за період з 12 лютого 2019 року по 18 липня 2019 року).

Відповідно до довідки Івано - Франківської митниці ДФС від 12 квітня 2019 року № 658/10/09-70-05-20 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становила 12831,10 грн., а середньоденна заробітна плата - 712,84 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 75561,04 грн (712,84 грн. х 106 робочих днів).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність вказівки в резолютивній частині про те, що сума підлягає стягненню без урахування сум обов`язкових до сплати податків та платежів не є підставою для невиконання роботодавцем функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством, оскільки справляння і сплата обов`язкових платежів є відповідно обов`язком роботодавця.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, а тому у спірних правовідносинах, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно допустив рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середньої заробітної плати в межах суми за один місяць до негайного виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ДФС України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №1.380.2019.000967 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року.