Справа № 500/1874/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року№ 857/11377/19 № 857/11378/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Кушнерика М.П.

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2019 року та додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі №500/1874/19 (суддя Баб`юк М.П., рішення ухвалене о 12/30 год, м.Тернопіль, повний текст складено 6 вересня 2019 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКБ Україна» до Головного управління ДПС у Тернопільській області та Державної фіскальної служби України про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТКБ Україна» (далі ТОВ) звернулося до суду позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області та Державної фіскальної служби України (далі Головне управління, ДФС відповідно) в якому просило: скасувати рішення комісії Головного управління, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі Комісія) від 05.07.2019 №№1212849/42923975, 1212850/42923975 (далі Рішення-1, Рішення-2, також ЄРПН, Реєстр відповідно), якими відмовлено у реєстрації податкових накладних від 05.06.2019, 13.06.2019 №№1, 2 (далі ПН №№1, 2 відповідно) в ЄРПН; зобов`язати ДФС зареєструвати в ЄРПН ПН №№1, 2 подані на реєстрацію позивачем.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року стягнуто на користь ТОВ за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління та ДФС частину сплачених витрат на професійну правничу допомогу, з кожного з відповідачів по 2184 грн.

Не погодившись із ухваленими судовими рішенням, їх оскаржило Головне управління, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить такі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та вимог про стягнення з відповідачів сплачених ТОВ витрат на професійну правничу допомогу.

В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідно до вимог чинного законодавства Комісією правомірно було винесено оскаржувані Рішення-1 та Рішення-2, оскільки, позивачем не надано копій документів, необхідність подання яких передбачена «Порядком зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі також КМУ) від 21.02.2018 №117 (далі Порядок №117), зокрема: підтверджуючих документів щодо придбання будівельних матеріалів для виконання робіт щодо влаштування бетонного покриття корівника, які би свідчили про фактичне виконання послуг, номенклатура яких наведена в податкових накладних.

Щодо прийнятого судом додаткового рішення, то з посиланням на окремі норми статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) зазначає, що позивачем не доведено, що заявлений ним розмір витрат на правничу допомогу адвоката співмірний зі складністю справи. В наявних матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували понесені витрати, а саме відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) та вартості конкретної роботи (послуги).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції та додаткове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити такі без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом (отримання авансових платежів), та на те, що такі документи надавались разом із повідомленням, контролюючий орган не мав правових підстав для відмови ТОВ у реєстрації ПН №№1, 2, що відповідно має наслідком зобов`язувати суб`єкта владних повноважень зареєструвати ПН №№1, 2 в ЄРПН.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції вказав на те, що аналізуючи відповідні норми процесуального права, умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг за актом прийому - передачі надання послуг і звітом про роботу адвоката, а також враховуючи те, що представник відповідача заперечує проти їх задоволення, вважаючи надані послуги неспівмірними, цей суд дійшов висновку, що слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, з 8000 грн до 4368 грн, а оскільки відповідачами у справі є ДФС та Головне управління, то стягненню підлягають понесені позивачем витрати на професійну допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, по 2184 грн з кожного.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ зареєстроване як юридична особа з 02.04.2019 та з цієї дати перебуває у відповідача на обліку як платник податків. Основний вид діяльності за КВЕД: 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, також здійснює свою діяльність у сфері ремонтних та будівельних робіт.

27.05.2019 між ТОВ та Приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірма «Горинь» (далі ПСП) укладено договір підряду №1 (далі Договір), предмет, якого - виконання робіт із влаштування бетонного покриття корівника за адресою с.Нападівка, Лановецького району, Тернопільської області (а.с.20-23).

За умовами даного Договору замовник (ПСП) не пізніше двох днів після підписання договору сплачує аванс у розмірі 30% згідно кошторису (а.с.24-25).

На виконання вимог вказаного Договору ПСП 05.06.2019 проведено авансову оплату на суму 300000 грн (в тому числі податок на додану вартість (далі ПДВ) 50000 грн), що підтверджується випискою з банківського рахунку за 05.06.19 (а.с.26).

За наслідками зарахування коштів на поточний рахунок позивачем складено ПН №1, яку 27.06.2019 направлено на реєстрацію засобами електронного зв`язку на адресу ДФС (а.с.18).

Також, 13.06.2019 ПСП проведено авансову оплату на суму 150000 грн (в тому числі ПДВ 25000 грн), що підтверджується випискою з банківського рахунку за 13.06.19 (а.с.27).

За наслідками зарахування коштів на поточний рахунок ТОВ складено ПН №2, яку 27.06.2019 направлено на реєстрацію засобами електронного зв`язку на адресу ДФС (а.с.19).

За результатами перевірки зазначених ПН №№1, 2, ДФС направила позивачу квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН від 05.06.2019, 13.06.2019 №№1 та 2 (далі Квитанції №№1, 2 відповідно), у яких зазначено, що реєстрація податкових накладних зупинена відповідно до пункту 201.16. статті 201 Податкового кодексу України (далі ПК), оскільки, податкова накладна відповідає підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку» (далі Критерії ризиковості). Водночас, запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної (а.с.14, 15).

На виконання вказаних вимог, ТОВ по накладних, реєстрацію яких зупинено, 03.07.2019 подано до контролюючого органу повідомлення №1 та №2 в яких міститься пояснення та копії документів щодо проведення господарських операцій (а.с.16, 17).

Після розгляду поданих позивачем пояснень та документів Комісією Головного управлінням прийнято Рішення-1 та Рішення-2 про відмову в реєстрації ПН №№1, 2. Підставою відмови в рішеннях визначено: «ненадання платником податків копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційних описів), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних» (а.с.10-13).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10. статті 201 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України (пунктом 201.16 статті 201 ПК).

Постановою КМУ «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» від 21.02.2018 №117 затверджено Порядок №117 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин); «Порядок роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації»; «Порядок розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації».

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №117 податкова накладна / розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку. У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

За змістом пункту 2 Порядку №117 критерій оцінки ризиків, достатній для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, - визначений показник моніторингу, що характеризує ризик; ризик порушення норм податкового законодавства - ймовірність складання та надання податкової накладної / розрахунку коригування для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм підпункту «а»/«б» пункту 185.1 статті 185, підпункту «а»/«б» пункту 187.1 статті 187, абзацу першого пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено у такій податковій накладній/розрахунку коригування та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість виконання свого податкового обов`язку.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації. У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів (пункт 18 Порядку №117).

На виконання вказаних норм ТОВ сформовано податкові накладні №№ 1, 2 які надіслані до ЄРПН.

Проте, реєстрація вказаних податкових накладних зупинена, що підтверджується Квитанціями №№1, 2 з підстав того, що подані ПН №№1, 2 відповідають вимогам підпункту 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості. Водночас, запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

На виконання вимог контролюючого органу, позивачем надано повідомлення з поясненнями. Зокрема, серед документів, доданих позивачем до повідомлень містяться розрахункові документи у формі виписок із банку за 05.06.2019 та за 13.06.2019, як авансова оплата на виконання умов Договору (а.с.26-27).

З поданих документів та пояснень видно, що умовами Договору не передбачено одночасно виконання позивачем чи його контрагентом будь-яких інших господарських операцій крім перерахування коштів. У зв`язку з цим, дана господарська операція не могла бути підтверджена іншими документами, крім документів що підтверджують надходження/перерахування коштів (зокрема виписки з банку), які додані позивачем до повідомлень про подання пояснень.

Таким чином, на момент отримання позивачем авансу, документів щодо придбання будівельних матеріалів для виконання робіт по влаштуванню бетонного покриття корівника, які на думку відповідача мав надати позивач, не існувало, оскільки такі операції, згідно пунктом 2.3 Договору, мали виконуватись після сплати авансу та отримання будівельного майданчика.

Зважаючи на наявність у позивача передбачених законодавством документів, на підтвердження здійснених господарських операцій, а також, враховуючи, що достатність їх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної не спростована відповідачем під час розгляду справи, суд дійшов вірного висновку, що останній не мав правових підстав для відмови позивачеві у реєстрації податкових накладних.

При цьому, згідно з пункту 10 Порядку №117 критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Міністерству фінансів України (далі Мінфін) в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади. Мінфін у дводенний строк погоджує або надсилає ДФС на доопрацювання визначені у цьому пункті критерії та перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку. Про визначені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, ДФС інформує Комітет Верховної Ради України з питань податкової та митної політики. ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що критерії ризиковості визначаються ДФС та погоджуються Мінфіном.

ДФС листом від 21.03.2018 №959/99-99-07-18 визначила Критерії ризиковості (чинні на час, зупинення реєстрації ПН №№1, 2) та Критерії ризиковості здійснення операцій, Перелік показників, що визначають позитивну податкову історію платника податку.

Разом з тим, слід зауважити, що вказані Критерії ризиковості не погоджені і не затверджені Мінфіном.

Також суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що підпунктом 1.6. пункту 1 Критеріїв ризиковості не визначають самостійні критерії ризиковості платника податків, а лише дають підстави комісіям головних управлінь ДФС обласного рівня винести відповідного платника податків на розгляд комісії, і лише за результатами проведення засідання Комісії - прийняти рішення про його віднесення до переліку ризикових суб`єктів господарювання.

Проте, представником скаржника не надано суду належних і допустимих доказів того, що Комісією Головного управління приймалось рішення про віднесення ТОВ до переліку ризикових суб`єктів господарювання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у Квитанціях №№1, 2 не зазначено переліку документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкових накладних та зазначено лише про можливість надання пояснень.

Разом з тим, нечітке формулювання органом ДФС у квитанціях підстави для зупинення реєстрації податкової накладної, а саме лише з вказівкою про те, що податкова накладна відповідає вимогам підпункту 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості зумовило необхідність подання позивачем для відповідача тих документів, якими оформлено відповідну господарську операцію із здійсненням якої пов`язана подача ПН №№1, 2.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Крім того, акти, що затверджують критерії ризиковості здійснення операцій мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 2 квітня 2019 року в справі №822/1878/18.

Приписами пунктів 19, 20 Порядку №117 визначено, що Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Відповідно до пункту 21 Порядку №117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

При цьому, за змістом пунктів 19, 20 «Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» затвердженого постановою КМУ від 29.12.2010 №1246 (у редакції постанови КМУ від 26.04.2017 №341; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день: 1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; 2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду).

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Комісією Головного управління було прийнято Рішення-1, Рішення-2, якими відмовлено у реєстрації ПН №№1, 2 в ЄРПН.

Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що підставою для відмови у реєстрації є ненадання платником податків копій документів, а саме: первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні та розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків.

Враховуючи наведені вище обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем надано контролюючому органу повідомлення щодо подачі документів з поясненнями та копіями документів, яких було цілком достатньо для прийняття Комісією рішення про реєстрацію ПН №№1, 2 в ЄРПН.

Поряд з цим, суд зазначає, що в оскаржених позивачем рішеннях відсутні будь-які відомості щодо дослідження та оцінки поданих позивачем документів та/або обґрунтування щодо невідповідності цих документів вимогам законодавства чи їх недостатності для підтвердження господарських операцій, станом на час подання на реєстрацію ПН №№1, 2.

Таким чином, оскільки Рішення №№1, 2 про відмову у реєстрації ПН №№1, 2 підлягають скасуванню, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову і в частині зобов`язання ДФС зареєструвати в ЄРПН ПН №№1, 2.

Щодо додаткового рішення за яким судом між відповідачами було розподілено понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, то необхідно зазначити наступне.

З матеріалів справи видно, що 05.08.2019 між ТОВ та адвокатським бюро «Тараса Мартинюка» (далі АБ) укладено договір про надання правової допомоги (а.с.32-33).

Згідно з додатком №1 до договору сторони погодили обсяг надання правової допомоги та вартість послуг, що становить 8000 грн (а.с.34).

За змістом акта прийому - передачі наданих послуг від 06.09.2019 та звіту про роботу адвоката за період з 05.08.2019 по 16.09.2019 АБ були надані ТОВ наступні послуги із зазначенням витраченого часу:

правовий аналіз Рішення-1 та Рішення-2 та судової практики - 1 год;

консультація щодо наявності правових підстав оскарження Рішення-1 та Рішеня-2 та наявної практики щодо розгляду судами справ із схожими фактичними обставинами - 1 год;

підготовка та подача в суд адміністративного позову про скасування оскаржуваних рішень - 6 год;

опрацювання та аналіз відзиву на адміністративний позов, поданого Головним управлінням; підготовка усних пояснень по даному відзиву - 2 год;

участь у судовому засіданні Тернопільського окружного адміністративного суду по справі - 6 год;

підготовка клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу - 6 год (а.с.72-73).

Оплату за юридичні послуги згідно з рахунком від 03.09.2019 №03/09/19 за надані послуги здійснено позивачем на рахунок АБ у розмірі 8000 грн, про що свідчить платіжне доручення від 05.09.2019 №45 (а.с.74-75).

Згідно зі статтею 143 КАС суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Приписами статті 132 КАС визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС).

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Вказаний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У пункті 269 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Оцінюючи співмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю справи, предмету позову та обсягу фактично наданих адвокатом послуг, суд першої інстанції дав вірну оцінку поданим представником позивача документам на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема: акта прийому-передачі послуг від 06.09.2019, звіту про виконану роботу, рахунку на оплату послуг від 03.09.2019 №03/09/19, платіжного доручення від 05.09.2019 №45, а також прийняв до уваги клопотання Головного управління про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та доводи, що у ньому наведені.

З огляду на викладене, проаналізувавши наведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг за актом прийому - передачі надання послуг і звітом про роботу адвоката, а також враховуючи клопотання відповідача щодо неспівмірності наданих послуг із заявленими на відшкодування витратами, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість зменшення розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, з 8000 грн до 4368 грн із пропорційним їх розподілом між відповідачами по 2184 грн для кожного.

Відповідно до ст.316 КАС суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для їх скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2019 року та додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року.