Справа № 1.380.2019.001556
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/6775/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: не з'явився

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.001556 за адміністративним позовом Громадської організації «За рівні права та можливості» до Львівської міської ради про визнання незаконною і скасування ухвали,-

суддя в 1-й інстанції - Крутько О.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2019 року Громадська організація «За рівні права та можливості» (далі ГО «За рівні права та можливості», позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до Львівської міської ради (далі ЛМР, відповідач) про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради №4649 від 14.02.2019 року; зобов'язання Львівської міської ради надати Громадській організації «За рівні права та можливості» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І.Франка (між будинками №157 - №157-б).

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в оскаржуваній ухвалі ЛМР відсутня належна мотивувальна частина, норми закону вказані на власний розсуд, відсутній вичерпний перелік підстав для відмови, а відтак відповідачем вимоги Земельного кодексу України не дотримано.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради №4649 від 14.02.2019 року «Про відмову Громадській організації «За рівні права та можливості» у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І.Франка (між будинками №157 - №157-б). Зобов'язано Львівську міську раду повторно розглянути заяву Громадської організації «За рівні права та можливості» про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га на вул. І.Франка (між будинками №157 - №157-б) у постійне користування для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації з врахуванням правової оцінки наданої у даному рішенні суду. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог. Стягнути з Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань 960,50 грн. сплаченого судового збору на користь Громадської організації «За рівні права та можливості»

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Львівська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить суд скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Зазначає, що згідно ст. 134 Земельного кодексу України земельна ділянка на вул. І. Франка (між будинками № 157-157-б), підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) та частково входить в межі земельної ділянки площею 0,0373 на вул. І. Франка, 155. Вважає, що судом в оскаржуваному рішенні не досліджено правового статусу земельної ділянки, оскільки згідно довідки відділу Держгеокадастру у м. Львові від 21.04.2017 № 32-13-0.37-795/169-17, земельна ділянка на вул. І. Франка між будинками 155, 157 та 157б, частково входить у межі земельної ділянки, яка перебуває у власності фізичної особи та частко відноситься до земель м. Львова, які не надані у власність та користування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та звертає увагу суду на те, що твердження апелянта про недослідженість правового статусу земельної ділянки є безпідставним, оскільки згідно численних довідок, в тому числі довідок Держгеокадастру у м. Львові, які наявні в матеріалах справи - земельна ділянка, щодо якої позивач просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І.Франка (між будинками №157 - №157-б) - є вільною. Дана земельна ділянка не надана у власність або користування. Просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 09.08.2018 року Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №813/1577/18, яким позов Громадської організації «За рівні права та можливості» задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду клопотання Громадської організації «За рівні права та можливості» від 14.03.2018 року № 100 про погодження вибору розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на вул. І.Франка між будинками 157 - 157-б у м.Львові. Зобов'язано Львівську міську раду розглянути клопотання Громадської організації «За рівні права та можливості» від 14.03.2018 року №100 у відповідності до ч.3 ст.123 Земельного кодексу України.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року у справі №813/1577/18 Львівською міською радою прийнята ухвала №4649 від 14.02.2019 року «Про відмову Громадській організації «За рівні права та можливості» у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.І.Франка (між будинками №157 - №157-б).

Не погодившись із рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи частково вимоги позову суд першої інстанції дійшов висновку, що Ухвала Львівської міської ради № 4649 від 14.02.2019 року «Про відмову Громадській організації «За рівні права та можливості» не містить обґрунтування та мотивів, з яких виходив вказаний колегіальний орган при прийнятті такого рішення. Таким чином, незважаючи на те, що міською радою було прийнято оскаржуване рішення із дотриманням встановленої законом процедури, відповідачем всупереч положенням частини 3 статті 123 Земельного кодексу України не були вказані обґрунтовані підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з долученими доказами, що є достатньою підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком зважаючи на наступне.

Згідно ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно зі ст. 116, 123, 124 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їхніми повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради України і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частини 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік є вичерпний та закріплений в частині 7статті 118 Земельного кодексу України.

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 Земельного кодексу України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з п.34 ч.1 ст. 26 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

При цьому слід врахувати, що відповідно до частин першої - другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Отже, розгляд відповідного питання на пленарному засіданні має наслідком прийняття рішення по ньому.

Встановлено, що Львівською міською радою на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року у справі №813/1577/18 прийнято ухвалу №4649 від 14.02.2019 року «Про відмову Громадській організації «За рівні права та можливості» у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.І.Франка (між будинками №157 - №157-б). Вказана відмова мотивована обов'язковістю продажу земельної ділянки на конкурсних засадах (земельних торгах) та тим, що частина земельної ділянки площею 0,25 га на вул. І.Франка (між будинками №157 - №157-б) входять у межі земельної ділянки площею 0,0373 га на вул. І.Франка 155 (кадастровий номер :01:002:0032).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний обґрунтовувати рішення, які він приймає, зобов'язаний навести/вказати його належне обґрунтування. Таке рішення має бути належно визначеним та зрозумілим, а його мотивування (обґрунтування) рішення у письмовій формі повинно давати можливість особі правильно його зрозуміти та реалізувати право на оскарження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно Довідки Відділу у місті Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 13.11.2019 за вих.№ 32-13-0.37-9078/169-19, яка була надана за зверненням ГО «За рівні права та можливості», земельна ділянка по вул.І.Франка, 157, 157б у м.Львові (згідно представленого плану земельної ділянки) відноситься до земель м.Львова, що не надані у власність або користування (згідно списку землекористувачів і землевласників Галицького району м.Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради №51 від 06.02.1998 «Про інвентаризацію земель м.Львова»), а відтак спростовує твердження апелянта про те, що земельна ділянка на вул. І. Франка між будинками 155, 157 та 157б, частково входить у межі земельної ділянки, яка перебуває у власності фізичної особи та частко відноситься до земель м. Львова.

Представником Львівської міської ради не виконано вимог суду апеляційної інстанції щодо представлення інформації про статус спірної земельної ділянки, оскільки матеріали справи містять довідку Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за підписом Заступника начальника відділу Я. Гоцака від 21.04.2017 за № 32-13-0.37-795/169-17 про те, що земельна ділянка по вул. І. Франка між будинками 155,157, 157 б у м. Львові частково входить в межі земельної ділянки , яка перебуває у власності фізичної особи та частково відноситься до земель м. Львова , які не надані у власність чи користування. Карта - схема земельної ділянки на обґрунтування місця знаходження земельної ділянки, що є предметом судового спору, представником Львівської міської ради не подавалась.

Аналізуючи зміст рішення органу місцевого самоврядування колегія суддів приходить висновку про його невмотивованість з огляду на відсутність у ньому мотивів та підстав його прийняття, а отже відповідач не розглянув у належному та встановленому законом порядку заяву позивача. Така заява підлягає повторному розгляду з урахуванням вимог закону.

Разом з тим, питання вирішення вимог заявника є суто компетенцією суб'єкта владних повноважень, тобто його дискреційним повноваженнями. Ці повноваження надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення кожен з яких є правомірним. Відтак, вирішення питання про яке просить позивач, в частині зобов'язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою, перебуває поза компетенцією адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з. ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, не спростовують висновків суду, та в повній мірі відповідають позиції відповідача, викладеній у відзиві до адміністративного позову, яка в цілому суперечить чинному законодавству та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.001556 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 18.12.2019.