Справа № 520/5755/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 р. м. ХарківСправа № 520/5755/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариство "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В. (повний текст складено 11.09.19) по справі № 520/5755/19

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до Приватного акціонерного товариства "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області (далі ГУ ДФС у Харківській області) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" (далі ПрАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод", ПрАТ "ХЕРМЗ"), в якому просило стягнути до бюджету України кошти з розрахункових рахунків та за рахунок готівки у розмірі 510867,91 грн. в рахунок погашення податкового боргу з ПрАТ Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод податковий номер: 05404268, місцезнаходження: просп. Ілліча, буд.120-А, м. Харків, 61019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 задоволено позов ГУ ДФС у Харківській області.

Не погодившись з таким рішенням, ПрАТ "ХЕРМЗ" звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що податкова вимога, на підставі якої податковий орган намагається здійснити стягнення податкового боргу є відкликаною. Також, на думку заявника апеляційної скарги, позивач мав винести податкову вимогу за кожним окремим податком та збором.

Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що податкова вимога №1/843 від 01.12.2010 є чинною та не відкликаною, оскільки протягом тривалого часу податковий борг відповідачем в повному обсязі та по всім видам податків і зборів одночасно не погашався.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, вважаючи прийняте судове рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод зареєстровано в якості юридичної особи, код 05404268, та перебуває на обліку в податкових органах.

За відповідачем обліковується податковий борг в загальному розмірі 510867,91 грн., а саме:

- з податку на додану вартість - 468733,76 грн.,

- з військового збору - 42134,15 грн.

Так, податковий борг з податку на додану вартість складається із самостійно нарахованих сум грошових зобов`язань, які були задекларовані та частково сплачені підприємством шляхом подання податкових декларацій з податку на додану вартість (№ від 15.06.2016 (частково сплачено у розмірі 5645,89 грн), № від 13.07.2016,. № від 18.08.2016, № від 17.10.2016, № від 16.11.2016, № від 19.12.2016, № від 17.01.2017, № від 16.02.2017, № від 17.03.2017, № від 19.04.2017, № від 16.05.2017, № від 19.06.2017, № від 18.07.2017, № від 21.08.2017, № від 14.09.2017, № від 19.10.2017, № від 17.11.2017, № від 13.12.2017, № від 18.01.2018, № від 16.02.2018, № від 19.03.2018, № від 16.05.2018, № від 18.06.2018, № від 16.07.2018, № від 17.08.2018, № від 20.09.2018, № від 17.10.2018, № від 15.11.2018, № від 13.12.2018, № від 15.01.2019; № від 18.02.2019; № від 15.03.2018), а також зі штрафних санкцій, визначених на підставі податкового повідомлення-рішення № від 15.09.2017, винесеного відповідно до акту перевірки №10887/20-40- 12-13-19/05404268 від 28.08.2017, яке є узгодженим станом на час звернення позивача до суду із даним позовом.

Податковий борг з військового збору складається із основного платежу у розмірі 22411,46 грн., штрафних санкцій у розмірі 14796,83 грн. та пені у розмірі 4925,86 грн., визначених на підставі податкового повідомлення-рішення №7 від 21.09.2018, винесеного відповідно до акту перевірки №3721/20-40-13-16-07/05404268 від 06.09.2018, яке є узгодженим на час звернення позивача до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату винесення рішення відповідач мав податковий борг у відповідному розмірі, в той же час податкова вимога була чинною, у судовому порядку не оскаржувалась.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України, ПКУ, Кодекс) передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п.п.19-1.1.1, 19-1.1.2, 19-1.1.10, 19-1.1.22, 19-1.1.34 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Положеннями п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 Кодексу контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.п. 14.1.39, 14.1.162, 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки;

Згідно із п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Згідно із п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 56.11 ст.56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Положеннями п.57.1 ст.57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п.56.17 ст.56 ПК України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Згідно із п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження), тобто через 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 08 жовтня 2019 року по справі №520/3060/19 (адміністративне провадження №К/9901/24919/19).

Колегія суддів звертає увагу, що питання правильності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями, не охоплюється предметом даного позову.

Більше того, відповідачем не наводиться жодних доводів стосовно неправомірності чи неправильності визначення контролюючим органом розміру податкового боргу.

Судовим розглядом також не встановлено обставин, які свідчать про неправильність визначення податковим органом розміру податкового боргу та його складових.

Колегія суддів відмічає, що головним доводом відповідача стосовно неправильності оскаржуваного судового рішення та протиправності дій податкового органу щодо стягнення податкового боргу є доводи стосовно того, що податкова вимога №1/843 від 01.12.2010 є відкликаною.

Матеріалами справи підтверджено, що податковим органом на адресу ПрАТ "ХЕРМЗ" направлено податкову вимогу № 1/843 від 01.12.2010, яка вручена платнику податків 01.12.2010.

Тобто, станом на час складання та направлення податкової вимоги чинними та діючими були приписи Закону України Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 03.07.2001 №2181-ІІІ (далі - Закон № 2181-ІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 2181-ІІІ податкова вимога визначалась як письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

Згідно з п.п.6.2.3 п.6.2 ст.6 Закону № 2181-ІІІ перша податкова вимога надсилалась не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки.

З 01.01.2011 у зв`язку з набранням чинності ПК України втратив чинність Закон №2181-ІІІ, однак правовий статус податкової вимоги суттєво не змінився.

Відповідно до п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Особливості надсилання податкової вимоги врегульовані положеннями ст.59 Податкового кодексу України, які за час дії даного кодексу зазнавалися змін.

Однак, такі зміни не стосувалися правового статусу податкової вимоги, а саме: податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків у разі коли у платника податків виникає податковий борг, тобто у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.

Крім того, положеннями п.59.5 ст.59 ПК України (в редакції, чинній на 01.01.2011) визначено, що у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З часом, до вказаного положення Кодексу було внесено зміни, а саме: "у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається)".

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що згідно з приписами ПК України платнику податків надсилається лише одна податкова вимога замість двох, визначених попередньо Законом № 2181-ІІІ. Разом з тим, як ПК України, так і Законом № 2181-ІІІ передбачено, що в разі збільшення суми податкового боргу після направлення (вручення) податкової вимоги, нова податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відтак, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. Податковий кодекс України не містить також і приписів, які б дозволяли дійти висновку про недійсність податкових вимог, надісланих до моменту набрання цим Кодексом чинності в порядку пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 24 вересня 2019 року по справі №820/2763/15 (адміністративне провадження №К/9901/5776/18).

Отже, якщо податковим органом направлено податкову вимогу щодо раніше існуючого податкового боргу (незалежно від того податкове зобов`язання визначено контролюючим органом чи самостійно платником податків), а після цього сума податкового боргу збільшилася (зменшилася) на суму новоствореного податкового боргу (незалежно від того податкове зобов`язання визначено контролюючим органом чи самостійно платником податків), у податкового органу не виникає обов`язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму новоствореного боргу.

У такому разі право на стягнення новоствореного податкового боргу у податкового органу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 15 жовтня 2019 року по справі №2a-0770/3166/11 (касаційне провадження №К/9901/27509/18).

В свою чергу, згідно із п.п.60.1.1 п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаною, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Відповідно до п.п.14.1.152 п.14.1 ст.14 ПК України погашення податкового боргу це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений повністю (у певний період взагалі не існував), а через деякий час виник знову, контролюючий орган зобов`язаний направити (вручити) йому нову податкову вимогу на суму такого нового узгодженого грошового зобов`язання.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що не можна вважати перериванням податкового боргу, навіть за умов, що з одного виду податку заборгованість погашена, а з іншого виникла.

Податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною в розумінні підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 19 лютого 2019 року по справі №818/1117/16 (адміністративне провадження №К/9901/31681/18) та від 24 вересня 2019 року по справі №820/2763/15 (адміністративне провадження №К/9901/5776/18).

Як свідчать матеріали справи, на час направлення податковим органом на адресу відповідача податкової вимоги, за відповідачем обліковувався податковий борг з податку на додану вартість та з земельного податку.

Відповідач вказує, і це підтверджується наявними у матеріалах справи копіями інтегрованих карток платника податків ПрАТ "ХЕРМЗ", що після виставлення податковим органом податкової вимоги № 1/843 від 01.12.2010 податковий борг з податку на додану вартість було погашено в повному обсязі лише 17.04.2012 та до 30.05.2012 такий борг з податку на додану вартість був відсутній. З 30.05.2012 по день звернення позивачем до суду із даним позовом податковий борг підприємства з податку на додану вартість не переривався.

Разом з тим, в період з 17.04.2012 до 30.05.2012 була наявна заборгованість підприємства по платежу "штрафи та санкції по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платників податку у вигляді заробітної плати". Зокрема, ПрАТ "ХЕРМЗ" 17.05.2012 було погашено заборгованість по основним нарахуванням, однак заборгованість по пені в повному обсязі було погашено лише 30.07.2012, тобто, в період, коли вже існувала заборгованість по податку на додану вартість. (т.2 а.с.195-203)

Таким чином, на час відсутності у відповідача заборгованості з податку на додану вартість була наявною заборгованість по платежу "штрафи та санкції по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платників податку у вигляді заробітної плати", що свідчить про відсутність обставин переривання податкового боргу в повному обсязі.

Враховуючи зазначене, судовим розглядом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що податкова вимога №1/843 від 01.12.2010 є відкликаною.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 по справі № 520/5755/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 18.12.2019.