Справа № 160/453/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/453/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 р. (суддя Жукова Є.О.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування припису Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради № 53 від 20.12.2018 р.

в с т а н о в и В:

16.01.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування припису Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради № 53 від 20.12.2018 р., де, посилаючись на те, що 20.12.2018 р. отримав припис № 53 про виявлені недоліки у сфері благоустрою, а саме, самовільно розташовані обмежувачі руху виїзні (в`їзні) ворота. Оскільки з приписом не погодився, так як вказані ворота не є самовільно збудованими, а збудовані попередніми власниками і передані позивачу на підставі договору купівлі продажу від 08.09.2006 р., просить суд визнати протиправним і скасувати припис №53 від 20.12.2018 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 р. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 А є комунальною власністю та в оренді не перебуває.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 р., прийняти нове рішення, де задовольнити позовні вимоги, визнати протиправним та скасувати припис № 53 від 20.12.2018 р.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджені документи, які підтверджують, що об`єкти вказані в спірному приписі не були самовільно встановлені позивачем та жодним чином не порушують Правил благоустрою.

Дослідивши матеріали справи та докази по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Дніпровської міської ради У11 скликання № 38/17 від 21.12.2016 р. « Про затвердження Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра» затверджено Правила паркування транспортних засобів на території міста Дніпра, де п. 5 КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради зобов`язано здійснити інвентаризацію спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста.

Згідно Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра встановлено, що « 2.1.Майданчик для платного паркування транспортних засобів площа території (земельна ділянка), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначена виконавчим комітетом міської ради як спеціальна земельна ділянка, відведена для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування та використовується для паркування зі справлянням збору за місця для паркування транспортних засобів із встановленим режимом роботи та тарифом».

Рішенням Дніпровської міської ради У11 скликання № 36/23 від 19.07.2017 р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 21.12.2016 р. № 38/17 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра» внесено зміни до рішення міської ради від 21.12.2016 р. № 38/17 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра».

Згідно рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 857 від 04.09.2018 р. «про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста» вирішено зобов`язати КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради вжити заходів щодо усунення порушення правил благоустрою території м. Дніпропетровська, а саме, провести обстеження щодо виявлення самовільно розташованих на території міста обмежувачів руху (замків, ланцюгів, шлагбаумів, в`їзних (виїзних) воріт, огорож, тимчасових споруд, розташованих на території майданчиків для паркування, тощо); попередити власників самовільно встановлених на території міста обмежувачів руху про необхідність демонтажу зазначених об`єктів власними силами протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення та привести земельні ділянки на місцях демонтованих об`єктів до первісного стану.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 1142 від 20.11.2018 р. «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпро» внесені зміни до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпро, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради № 587 від 30.11.2016 р., де п. 2.3 доповнено розділ пунктами 13, 288, 289 у такій редакції:, зокрема, майданчики, які розташовані не у центральній частині міста п.288. вул. Краснопільська в районі буд. №13А, площа 425,5 кв.м з режимом роботи 20.00 до 8.00 щоденно.

Так, судом встановлено, що на виконання Рішенням Дніпровської міської ради У11 скликання № 38/17 від 21.12.2016 р. « Про затвердження Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра» (з внесеними змінами та доповненнями) та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 857 від 04.09.2018 р. «про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста» 20.12.2018 р. КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради складено припис № 53, де від ПП ОСОБА_1 вимагали вжити заходів щодо звільнення об`єктів благоустрою шляхом демонтування самовільно встановлених пристроїв обмеження руху (в`їзних (виїзних) воріт), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 А.

Однак, судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу ВЕВ № 435442 від 08.09.2006 р. ОСОБА_1 набув права власності на комплекс, розташований в будинку АДРЕСА_1 , що складається з літ.А-2,А-1, а,а-адміністративна будівля з гаражем, сходи - цегла, загальною площею 734,7 кв.м, Л-1, л-склад, ганок цегла, М-1-гараж цегла, Н-1-будівля сторожки шлбл, 1-мостіння, н.п,Т.0-1 навіси, 1.2.3.5.6 огорожа. Даний комплекс по реєстру за № 4250 зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» відповідно під реєстраційним номером 7939475.

Відповідно технічного паспорту на виробничий будинок будівлі та споруди за адресою 13а вул. Краснопільська м. Дніпропетровська в додатку 8.4 до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна: Характеристика будинку, господарських будівель та споруд, зазначено, що за літерами 1,2,3,5,6 вказані споруди, встановлені в 1975 р., а саме: ворота металеві, огорожі з/бетонні панелі та залізобетон.

Таким чином, судом встановлено, що встановлені в 1975 р. металеві ворота, згідно технічного паспорту входять до комплексу нерухомого майна, придбаного позивачем в 2006 р., є його приватною власністю, зареєстрованою в реєстрі прав власності на нерухоме майно, в зв`язку з чим такі ворота не є самовільно розташованим пристроєм обмежувача руху.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що « 1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб».

Згідно статті 317 ЦК України встановлено, що «1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна».

Відповідно статті 318 ЦК України « 1. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. 2. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом».

Крім того, згідно статті 319 ЦК України встановлено, що « 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд».

А відповідно статті 321 ЦК України « 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».

Статтею 328 ЦК України передбачено, що « 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів».

А відповідно статті 376 ЦК України встановлено, що « 1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил….

5. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

6. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

7. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану».

Приймаючи до уваги вищевикладене, судом встановлено, що в 2006 р. на підставі договору купівлі продажу позивач набув права власності на металеві ворота, встановлені в 1975 р. та що входять до майнового комплексу, в зв`язку з чим позивач, як власник даного майна, правомірно на законних підставах володіє, користується, та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Також судом встановлено, що рішення суду про визнання самочинно встановлених металевих воріт відсутнє.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 315,317,321,322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 р. скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати протиправним і скасувати припис Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради №53 від 20.12.2018 р.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Н.П. Баранник

суддя Ю. В. Дурасова