Справа № 420/3054/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3054/19
Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування висновку комісії від 22 березня 2019 року №37 та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати незаконним та скасувати висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (п.77 Протоколу №37 від 22 березня 2019 року) про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням 15 січня 2019 року позивачу II групи інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини.

Також позивач просив зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому первинно II групи інвалідності 15 січня 2019 року, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено другу групу інвалідності.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності), оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі. Зазначивши у п.77 протоколу №37 від 22 березня 2019 року висновок, що зміна групи інвалідності у позивача відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, відповідач виніс протиправне рішення, чим порушив законне право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

В апеляційній скарзі, Міністерство оборони України, посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, Міністерство оборони України зазначило, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що інвалідність позивачу встановлена з 15 січня 2019 року, оскільки вона настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, ще 21 вересня 2015 року. Таким чином, з дня первинного встановлення інвалідності до дня встановлення ІІ групи інвалідності минуло понад три роки, відтак позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач, ОСОБА_1 , зазначає, що згідно Довідки обласної МСЕК №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 10 ААА №125787 від 21 вересня 2015 року, йому встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності. Первинно позивачу встановлено інвалідність, у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, саме 15 січня 2019 року, за Довідкою обласної МСЕК №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 10 ААА №128043, та за Випискою з акту огляду обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серія 12 ААГ №041078.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до приписів ст.311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, має звання підполковника та перебуває на службі у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.12).

У період з 01 червня 2015 року по 04 серпня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 19 серпня 2015 року №350/190/7/22/821 (а.с.13).

Відповідно до витягу з журналу бойових дій зведеного загону Повітряних Сил Збройних Сил України, 10 липня 2015 року о 07:00 год., під час обстрілу позиції зведеного загону танком противника підполковник ОСОБА_1 отримав контузію головного мозку. Діагноз: контузія головного мозку легкої ступені (а.с.15).

Обставини отримання позивачем контузії головного мозку також підтверджуються довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини (поранення, контузії, каліцтва) для учасників АТО від 14 серпня 2019 року №350/190/7/22/813 (а.с.16).

За результатами проведеного 17 вересня 2015 року медичного огляду військово-лікарською комісією (терапевтичного профілю) ВМКЦ Південного регіону в наслідок перенесеної мінно-вибухової травми (10 липня 2015 року), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді дрібно вогнищевої симптоматики, стійкого астено-вегетативного синдрому з незначним порушенням функції, отриману позивачем травму визнано пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно довідки обласної МСЕК №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №125787 від 21 вересня 2015 року, позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності (а.с.18).

У зв`язку з погіршенням здоров`я, позивач повторно звернувся до медичної установи, за результатами медичного огляду, йому встановлено 80% втрати працездатності, що підтверджується довідкою обласної медико-соціальної експертної комісії №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №128043 від 15 січня 2019 року.

Згідно Виписки з акту огляду обласної МСЕК №2 серії 12 ААГ №041078 від 15 січня 2019 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини (а.с.19-20).

У зв`язку із встановленням групи інвалідності, позивачу видано посвідчення інваліда війни 2 групи Серії НОМЕР_2 , згідно якого він має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с.21).

Згідно супровідного листа командира Військової частини НОМЕР_1 , підполковника Куліч В., №350/190/7/49/53 від 28 січня 2019 року до Департаменту фінансів Міністерства оборони України направлено пакет документів для розгляду та виплати одноразової грошової допомоги підполковнику ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням йому інвалідності II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, ступені втрати професійної працездатності 80% (а.с.22).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с.23).

Відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідач посилався на абз.2 п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімен та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому первинно встановлено інвалідність ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, а не з підстав зміни відсотку втрати працездатності. Застосування Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №1774-VIII) стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 15 січня 2019 року, і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 рудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Згідно ст.1 вказаного Закону №2011-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Розділом ІІ Закону №2011-XII встановлені права військовослужбовців, в тому числі і право на одноразову грошову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2ст.16 Закону №2011-XII встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Пунктом 4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п.б ч.1 ст.16-2 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною 2 ст.16-3 Закону №2011-XII передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно ч.4 ст.16-3 Закону №2011-XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Частиною 9 ст.16-3 Закону №2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно, на час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлювався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що затверджений постановою КМУ від 25 грудня 2013року №975 (далі Порядок №975).

Абзацом 2 п.3 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з довідки обласної МСЕК №2 10 ААА №125787 від 21 вересня 2015 року, позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, тобто саме 21 вересня 2015 року є днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги. (а.с.18)

Вказаний факт підтверджує довідка ВЧ А3189 №62/200 від 20 вересня 2019 року, згідно якої, позивачу у 2015 році виплачено грошову допомогу у розмірі 24 115 грн., у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків військової служби. (а.с. 63).

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, у позивача виникло лише 15 січня 2019 року, в день встановлення інвалідності вперше, оскільки вказана допомога передбачена законодавством не лише у випадку встановлення інвалідності, а й при втраті ступеню працездатності.

Як наслідок, згідно вимог ч.4 ст.16-3 Закону №2011-XII, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки встановлення вищого ступеня втрати працездатності (80%) відбулося 15 січня 2019 року, під час повторного огляду МСЕК, тобто понад дворічний термін після первинного (21 вересня 2015 року).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, доповнено п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII абзацом 2 такого змісту: «у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Висновок суду першої інстанції про те, що норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII, якою був доповнений п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII абзацом 2, та яка набрала чинності з 01 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується, а тому у позивача наявні підстави для отримання вказаної допомоги, є помилковим, оскільки на час первинного встановлення ступеня втрати працездатності (21 вересня 2015 року) діяв Закон №2011-XII, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, та яким також встановлено обмеження права на одноразову грошову допомогу дворічним строком.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №806/2187/18, зазначивши, що обидві норми пункту 4 ст.16-3 Закону №2011-XII (абз.1 та 2), в редакції від 26 жовтня 2014 року, та від 01 січня 2017 року, передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Статтею 317 КАС України встановлено, що підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом попередньої інстанції при винесенні вказаного рішення помилково застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п.п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити справі нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування висновку комісії від 22 березня 2019 року №37 та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 17.12.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.