Справа № 826/15654/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.12.2016 № 743, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за її заявою від 30.06.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 30.06.2016.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.09.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2016 ОСОБА_1 звернулась до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкову державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа, вказавши в заяві на призначення пенсії адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.06.2016 № , виданої управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації.

Протоколом від 24.11.2016 № 21 засідання комісії Дніпровської районного в м. Києві державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що діє відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, так як не підтверджено факт проживання за вказаною адресою.

Розпорядженням Дніпровського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.12.2016 № 743 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 26.12.2016 № 10586/13 позивача було повідомлено про рішення Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії.

За посиланням позивача, лист від 26.12.2016 № 10586/13 отримано нею 17.05.2018.

17.05.2018 управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Гошко Вікторії Вікторівні було видано нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № , відповідно до якої фактичним місцем проживання/перебування позивача є АДРЕСА_2 .

В подальшому, позивачем було подано заяву до відділу обслуговування громадян № 9 про переведення пенсійної справи ОСОБА_1 в зв`язку зі зміною місця проживання за адресою.

Позивач, не погоджуючись з розпорядженням Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком, звернулась до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки оскаржуване розпорядження було прийнято на підставі рішення комісії Дніпровської районного в м. Києві державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яке є чинним та судом не скасоване, натомість відповідач, приймаючи розпорядження 26.12.2016 № 743 діяв в межах повноважень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, що призначення пенсії має відбуватися на підставі рішення пенсійного органу, а не комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення п. 2 ч. 1 ст. 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ від 20.10.2014 встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 1 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Частинами 1, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно ст. 10 Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

На виконання даної норми Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Також, даною постановою затверджено Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Відповідно до п. 1 Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.п. 2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Таким чином, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» регулюються питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та надаються повноваження Кабінету Міністрів України щодо координації і контролю діяльності органів виконавчої влади (в тому числі управління Пенсійного фонду) щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, а постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлений механізм здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до вищевикладеного, управління Пенсійного фонду складає та направляє до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення списки осіб, які звернулись за призначенням (відновленням) пенсії для розгляду на комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, та на підставі рішення такої комісії призначає (відновлює) пенсійні виплати.

При цьому, управління Пенсійного фонду призначає та поновлює пенсію на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване розпорядження Дніпровського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком від 26.12.2016 № 743 було прийнято на підставі протоколу засідання комісії Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 24.11.2016 № 21.

Колегія суддів вважає, що фактично питання щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії позивачу розглядалось та було прийняте Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплати внутрішньо переміщеним особам при Дніпровській районній в м. Києві державній адміністрації відповідно до приписів Порядку № 365, натомість, розпорядження відповідача, яке є предметом розгляду в даній справі є похідним від рішення комісії, яким було вирішено право позивача на отримання пенсії за віком.

Пунктом 16 Порядку «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено право громадян в разі прийняття Комісією рішення про відмову у призначенні (виплаті пенсії) оскаржити таке рішення до суду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що рішення комісії від 24.11.2016 № 21, на підставі якого було прийнято оскаржуване розпорядження, оскаржувалось позивачем до суду та було скасовано, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач приймаючи розпорядження № 743 діяв виключно на підставі та в межах повноважень, наданих законом.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки законодавством передбачено можливість оскарження рішення Комісії, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження, до суду, однак, позивач своїм правом не скористалась та не оскаржила таке рішення комісії.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов обґрунтованих висновків та вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

При цьому, аргументи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 16.12.2019.