Справа № 755/19347/19
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/19347/19

провадження № 2а/755/550/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

УСТАНОВИВ:

Позивач особа без громадянства ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про визнання протиправним та скасування постанови заступника начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 12.11.2019 року серії ПН МКМ № 001523 про накладення адміністративного стягнення на позивача і закрити провадження у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач, маючи обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань у країні походження, а також у зв`язку із різким погіршенням безпечності перебування та ситуації загальнопоширеного насильства і систематичного порушення прав людини в країні походження Судані, прибув на територію України, де звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, про що отримав довідку № 010364 від 14.05.2019 року. Однак відповідачем не ураховано вищевикладені обставини та 12.11.2019 року було прийнято відносно позивача постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн., що є підставою звернення з даним позовом до суду.

В судове засідання позивач громадянин ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, як до відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та отримав належну довідку про звернення за захистом № 010364 від 14 травня 2019 року. Термін довідки неодноразово продовжено, зокрема, до 13.12.2019 року. (а.с. 5).

Тобто, ОСОБА_1 є іноземцем, який перебуває на території Україні з наміром отримати притулок чи бути визнаною біженцем, про що подала заяву відповідно до Закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а тому відноситься до вкрай вразливої групи населення - шукачів притулку.

11 листопада 2019 року уповноваженою особою - головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Зіловою Н.С. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення за недодержання встановленого законом порядку пересування і зміни місця проживання, та 12 листопада 2019 року винесено постанову серії ПН МКМ № 001523 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 грн. (а.с. 3, 4).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року (далі - Закон № 3773-VI) іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

За приписами частин 1-2 статті 16 Закону № 3773-VI реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року № 3671-VI (далі - Закон № 3671-VI) довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Пунктом 13 цієї ж статті Закону № 3671-VI передбачено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ст. 34 КУпАП перелік обставин, які пом`якшують відповідальність не є вичерпним.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 34 КУпАП пом`якшуючою обставиною визначено вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 12.11.2019 року серії ПН МКМ № 001523 про накладення адміністративного стягнення на позивача, оскільки останній прибув до України з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем, отже, відноситься до вкрай вразливої групи населення - шукачів притулку. Під час складення протоколу та винесення оскаржуваної постанови відповідачем не ураховано, що Довідка про звернення за захистом в Україні № 010364 має термін дії до 13.12.2019 року, не ураховано, що відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також, відповідачем не ураховано приписи ч. 3 ст. 203 КУпАП, згідно якої дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Як вже зазначалося вище, позивач є шукачем притулку в Україні, куди він приїхав через певні побоювання за своє життя та свободу у країні-походження (вплив сильного душевного хвилювання), перебуває у складному матеріальному становищі (збіг тяжких особистих чи сімейних обставин). Враховуючи викладене, у позивача був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено вимоги статті 280 КУпАП та п. 3.8. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, з яких вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, з чим погоджується колегія суддів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в діях позивача не убачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, а тому постанова від 12 листопада 2019 року серії ПН МКМ № 001523 про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 9, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст.ст. 34, 203, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 12.11.2019 року серії ПН МКМ № 001523 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Провадження у справі - закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 18 грудня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган