Справа № 560/2669/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/2669/19
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.
Суддя-доповідач - Франовська К.С.
12 грудня 2019 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Франовської К.С.
суддів: Совгири Д. І. Кузьменко Л.В. ,
за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області про скасуванн постанови від 08.08.2019 ВП №58717803,

В С Т А Н О В И В :
В серпні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови А4239 від 08.08.2019 ВП №58717803 Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень про накладення штрафу на військову частину в сумі 5100 грн. за невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 822/1791/18.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не врахував, що ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення штрафу за виконавчим листом № 822/1791/18, 18.12.2018 року військовою частиною НОМЕР_1 було виконано рішення суду у справі №822/1791/18 і, як зобов`язано судом, повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 та прийнято рішення не виплачувати ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції за періоди з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року у зв`язку із відсутністю правових підстав.

15 січня 2019 року на виконання рішення від 10 липня 2018 року та враховуючи постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №16, яким вирішено нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції, за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року при надходженні на адресу військової частини НОМЕР_1 наказу керівника АТЦ при СБУ про включення ОСОБА_1 до складу сил та засобів АТО за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 22 травня 2015 року.

19 липня 2019 року в наказ №16 командиром військової частини НОМЕР_1 наказом №196 внесені зміни щодо виплати ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції, за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року .

Після надходження коштів, виплата винагороди ОСОБА_1 була зарахована на картковий рахунок в сумі 23 923,51 грн.

Звертаючи увагу на поважні причини невиконання судового рішення, скаржник просить скасувати судове рішення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що у 2018 році ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними бездіяльність та відмову військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції, його охорони (оборони) з урахуванням грошового забезпечення за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року у розмірі 33878,83 грн. та стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України недоплату винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійснення заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції, його охорони (оборони) з урахуванням грошового забезпечення за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року у розмірі 33878,83 грн.

Рішенням суду від 10 липня 2018 року у справі № 822/1791/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не прийняття рішення по виплаті сержанту ОСОБА_1 , стрільцю - командиру мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу, мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції за періоди з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року, та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення сержанта ОСОБА_1 , стрільця - командира мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу, мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 та прийняти рішення щодо виплати винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції за періоди з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року.

В решті позову відмовлено.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення на протязі місяця з часу набрання рішенням законної сили.

Рішення від 10 липня 2018 року в адміністративній справі №822/1791/18 набрало законної сили 15 листопада 2018 року на підставі постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року.

18 грудня 2018 року згідно Протоколу №5 засідання членів комісії щодо вирішення питання про виконання рішення суду від 10 липня 2018 року №822/1791/18 військовою частиною НОМЕР_1 було повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо виплати винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції за періоди з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року та прийнято рішення командиром військової частини НОМЕР_1 за № 42/2/4154 про невиплату ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції за періоди з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року у зв`язку із відсутністю правових підстав для проведення виплати.

19.12.2018 року військова частина НОМЕР_1 подала до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року по справі № 822/1791/18.

15 січня 2019 року на виконання рішення від 10 липня 2018 року та враховуючи постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №16, яким вирішено нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції, за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року при надходженні на адресу військової частини НОМЕР_1 наказу керівника АТЦ при СБУ про включення ОСОБА_1 до складу сил та засобів АТО за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 22 травня 2015 року.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року, яку залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року, прийнято звіт військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року по справі № 822/1791/18 в частині виконання військовою частиною НОМЕР_1 даного судового рішення про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути звернення сержанта ОСОБА_1 , стрільця - командира мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу, мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 .

Встановлено новий строк для подання військовою частиною НОМЕР_1 звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року по справі № 822/1791/18 на протязі 30 календарних днів з дати набрання даною ухвалою законної сили, в частині виконання судового рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року по справі № 822/1791/18, яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення щодо виплати винагороди ОСОБА_1 за безпосередню участь в умовах особливого періоду, здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції за періоди з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями скаржник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 22.07.2019 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 822/1791/18 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії.

У березні 2019 року Військовою частиною НОМЕР_1 до Хмельницького окружного адміністративного суду подана заява про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі щодо визначення способу і порядку виконання судового рішення від 10.07.2018 року у справі № 822/1791/18.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.09.2019 року заяву військової частини НОМЕР_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №822/1791/18, - повернуто заявнику без розгляду.

На підставі заяви стягувача ОСОБА_1 від 11.03.2019 р. та поданого ним виконавчого листа, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом 05.03.2019 року, Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області постановою від 25 березня 2019 року відкрито виконавче провадження №58717803 по виконанню рішення суду від 10 липня 2018 року по справі №822/1791/18.

Постанова Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2019 р. та постанова про стягнення виконавчого збору від 25.03.2019 року надіслані боржнику, - військовій частині НОМЕР_1 , і ним отримані.

Даною постановою боржнику, військовій частині НОМЕР_1 запропоновано виконати рішення суду протягом 10 днів.

19 липня 2019 року в наказ №16 командиром військової частини НОМЕР_1 наказом №196 внесені зміни щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції, за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року .

Оскільки боржником, станом на 08 серпня 2019 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду №822/1791/18 від 10 липня 2018 року не виконано, Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання судових рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області винесено постанову ВП №58717803, якою накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. на військову частину НОМЕР_1 за невиконання рішення суду.

Не погодившись з винесеною постановою, позивач 30 серпня 2019 року звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до платіжної відомості, належна за рішенням суду від 10.07.2018 р. ОСОБА_1 сума винагороди виплачена військовою частиною НОМЕР_1 шляхом зарахування на картковий рахунок 24.09.2019 року.

04 жовтня 2019 року боржник звернувся до Відділу примусового виконання рішень із заявою про закінчення виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок, про правомірність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваних постанов про накладення штрафу.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України (у редакції, яка діяла станом на час вирішення справи) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другої вказаної статті Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

З аналізу викладеної норми слідує, що негативні наслідки у вигляді накладення штрафу за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення настають за умови його невиконання без поважних причин.

Згідно зі статтею 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому, штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.

Таким чином, державним виконавцем може бути винесено постанову про накладення штрафу виключно у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Перелік причин, які можуть визнаватися поважними Законом України «Про виконавче провадження» - не встановлений.

Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання рішення суду.

У даній справі суд встановив, що станом на дату прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, 08.08.2019 року, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року виконано не було.

Доводи відповідача про виконання рішення 19.07.2019 року шляхом видання командиром військової частини НОМЕР_1 наказу №196, яким внесені зміни в наказ №16 від 15.01.2019 р. щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції, за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року, безпідставні.

Безспірно, зазначений наказ став підставою для нарахування ОСОБА_1 вказаної у рішенні суду від 10.07.2018 року винагороди, проте виплата цієї винагороди здійснена лише 24 вересня 2019 року.

З огляду на викладене та за встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у спірних відносинах 24.09.2019 р. є датою фактичного виконання рішення, оскільки саме цією датою було проведено боржником виплату суми винагороди шляхом зарахування на картковий рахунок стягувача.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-XIV) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Що стосується доводів скаржника на ускладнення виконання, наявність поважних причин невиконання судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як на підставу для звернення до суду з даним позовом, військова частина НОМЕР_1 посилалась на те, що на дату винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 08.08.2019 року, судове рішення було виконано, а відтак, підстав для застосування штрафу відповідач не мав. Обґрунтувань наявністю поважних причин невиконання судового рішення, позовна заява не містить.

Крім того, боржник у виконавчому провадженні не скористався своїми правами, встановленими Законом №1404-VIII, а саме: не звернувся до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, не звернувся до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов`язкове зупинення виконавчого провадження.

Тобто, жодних із зазначених дій спрямованих на виконання рішення суду, у вказаний період позивачем здійснено не було.

Ураховуючи, що застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, а боржник у строк, встановлений для добровільного виконання вимог виконавчого документу не вчинив дій спрямованих на його виконання, державний виконавець мав усі правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна самостійно займатись ініціюванням виконавчих процедур.

За таких обставин, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції правильно вказано, що рішення суду, яке набрало законної сили, має бути виконано без зволікань та належним чином.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 грудня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Кузьменко Л.В.