Справа № 500/1263/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11288/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

представника відповідача - Цинайко Н.І.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року (головуючий суддя: Баранюк А.З., місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складення повного тексту рішення - 07.10.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною, -

встановив:

ОСОБА_1 , 03.06.2019 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит від 22 травня 2019 року щодо інформації, у строк передбачений частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Обґрунтовує позов тим, що 22.05.2019 звернувся до відповідача з запитом про надання інформації, однак відповіді в установлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк не отримав, що у свою чергу порушує право позивача на доступ до публічної інформації.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач, 25.11.2019 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Цинайко Н.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила її залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що прокурором відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Тернопільської області Горбачевською Л.Я., 12 червня 2019 року на ім`я заступника прокурора Тернопільської області Гладкого О.А. був поданий рапорт про те, що відділом отримано ухвалу Тернопільського окружного суду від 06 червня 2019 року про відкриття провадження у справі № 500/1263/19 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області. В позовній заві позивач зазначає, що 22 травня 2019 року ним скеровано запит на електронну адресу про проведення службової перевірки діяльності прокурорів Козівського району Тернопільської області Фаль Л .В. та Барилка М.С . З`ясовано, що такий запит на електронну адресу не надходив. Однак, враховуючи те, що до позовної заяви долучено копію цього запиту було запропоновано розглянути запит в порядку і у строки передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Прокуратурою Тернопільської області, 18 червня 2019 року надано відповідь на запит від 22 травня 2019 року, що стало підставою для зміни позивачем предмету позову.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач отримав запит від 22 травня 2019 року про надання інформації ОСОБА_1 разом із надісланою Тернопільським окружним адміністративним судом копією позовної заяви лише 12 червня 2019 року, а відповідь була надана 18 червня 2019 року, тобто у строк встановлений ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VІ (далі Закон № 2939-VІ) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VІ, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації. (ст. 3 Закону № 2939-VІ).

Згідно ст. 5 Закону № 2939-VІ, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (ст. 12 Закону № 2939-VІ).

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 19 Закону № 2939-VІ, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону № 2939-VІ, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст. 23 Закону № 2939-VІ, передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити, зокрема, ненадання відповіді на запит на інформацію. (п. 3 ч. 2 ст. 23 Закону № 2939-VІ).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач вказує на те, що 22 травня 2019 року він звернувся до прокуратури Тернопільської області із запитом про отримання інформації щодо проведення службової перевірки діяльності прокурорів Козівського району Фаль Л.В. та Барилка М.С. під час здійснення ними процесуального керівництва у кримінальному провадженні. Однак, відповіді на цей запит не отримав, а тому звернувся до суду із позовом про визнання бездіяльності відповідача щодо ненадання інформації протиправною та зобов`язання надати таку інформацію.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач звернувся до відповідача із запитом про отримання інформації 22 травня 2019 року, надіславши електронного листа з адреси «ІНФОРМАЦІЯ_1» на електронну поштову скриньку «» з темою «інфозапит прокуратура області ма» розмір повідомлення: 51882 байт, що підтверджується листом ДП «Інформаційні судові системи» від 21 серпня 2019 року № 4110/0/2-19-вих (а. с. 108-109).

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказана інформація з ДП «Інформаційні судові системи», підтверджує лише надсилання повідомлення з електронної скриньки позивача на електронну скриньку відповідачу, а не отримання повідомлення із запитом про надання інформації від 22 травня 2019 року.

Також, суд апеляційної інстанції критично ставиться до долученого позивачем повідомлення про доставлення вказаного запиту (а. с. 6), оскільки з цього повідомлення не можливо встановити, що саме позивачем було надіслано на електронну скриньку відповідача «».

Крім цього, матеріалами справи, зокрема, скріншотом з папки «Входящие» електронної поштової скриньки «» (а. с. 45), підтверджується, що запит про надання інформації від позивача 22.05.2019, на вказану електронну адресу не надходив.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що про запит позивача щодо надання інформації від 22.05.2019, відповідач дізнався лише 12.06.2019, що підтверджується витягом з «Книги обліку запитів на інформацію, які надійшли до прокуратури» (а. с. 50 зворот).

Таким чином, оскільки відповідь на вказаний запит, відповідачем була надана 18.06.2019, тобто з дотриманням строку встановленого ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VІ.

Щодо покликання апелянта на необхідності призначення комп`ютерно-технічної експертизи у вказаній справі, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

На думку суду апеляційної інстанції, в матеріалах справи є достатньо доказів для з`ясування обставин, що мають значення для справи та правильного вирішення цього спору, без залучення осіб зі спеціальними знаннями. Таким чином, оскільки немає сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 102 КАС України, які необхідні для призначення експерти у цій справі, підстави для її призначення відсутні.

Щодо покликання позивача про необхідність звернення з судовим доручення до відповідного компетентного органу іноземної держави, то суд вважає таке безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Kraska v. Switzerland» від 19.04.1993: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи.

Враховуючи вищенаведене, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім цього сторонам надана свобода в поданні до суду доказів і доведення перед судом їх переконливості, у свою чергу суд при розгляді справи не може перебирати на себе встановленого КАС України обов`язку доведення обставин на, які покликаються сторони.

Частиною 4 ст. 79 КАС України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КАС України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не наведено достатніх мотивів для звернення суду з судовим дорученням до компетентного органу іноземної держави для отримання додаткових доказів у цій справі, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання таких документів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, що в задоволені позову необхідно відмовити, оскільки відповідач отримав запит від 22 травня 2019 року про надання інформації ОСОБА_1 лише 12 червня 2019 року, а відповідь була надана 18 червня 2019 року, тобто у межах строку визначеного ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VІ, а тому дії прокуратури Тернопільської області щодо розгляду вказаного звернення позивача вчинені в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду 01 жовтня 2019 року справі № 500/1263/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16.12.2019.