Справа № 400/2495/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2495/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, прийняте у складі суду судді Лебедєвої Г.В. в місті Миколаї по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.03.2019 року № 23/2 та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , Позивач) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області, Відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про відмову в призначенні пенсії за віком за № 23/2 від 22 березня 2019 року;

- зобов`язати Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області призначити пенсію за віком, починаючи з 26 грудня 2018 року та виплатити недоотриману пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальний страховий стаж Позивача дає право на пенсію за віком, їй виповнилось 58 років, а тому відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона має право на пенсію за віком, проте рішенням Центрального ОУПФУ м. Миколаєва від 22 березня 2019 року № 23/2 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком. Відмова обґрунтована тим, що її загальний страховий стаж становить 20 років 11 місяців 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком. Однак Позивач не погоджується з таким рішенням Відповідача, вважає його протиправним та просить скасувати із зобов`язанням Відповідача призначити і виплатити пенсію за віком, оскільки Відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу при призначені пенсії період здійснення Позивачем підприємницької діяльності з 2004 по 2009 роки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за № 23/2 від 22 березня 2019 року; зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності: IV кв. 2004 року; з 01.01.2005 року по 31.03.2005 року; з 01.05.2005 року по 31.12.2005 року; І, ІІ Ш, IV кв. 2006 року; І, ІІ Ш, IV кв. 2007 року; II, ІІІ, IV кв. 2008 року; І кв. 2009 року; зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 26 грудня 2018 року та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість з огляду на те, що факт перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування в період, зокрема, з 2004 по 2009 роки та сплата нею єдиного податку підтверджується довідкою Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області за № 62/10 від 27 лютого 2019 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить скасувати його повністю, а у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що страховий стаж в період ведення підприємницької діяльності у період з 2004 по 2009 роки зараховується до страхового стажу тільки за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску). Проте, згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 2004 по 2009 роки, як фізичної особи-підприємця, відсутня. Відсутність цих даних, які необхідні для обчислення страхового стажу згідно вимог статті 24 Закону № 1058, унеможливлюють зарахування вказаного періоду роботи ОСОБА_1 до страхового стажу при призначені пенсії.

Відповідно до розрахунку Відповідача, здійсненого при розгляді заяви про призначення пенсії за віком, страховий стаж Позивача склав 20 років 11 місяців 7 днів, при необхідному страховому стажі - 25 років.

За таких обставин Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вважає, що, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, діяло в порядку, спосіб та в межах повноважень відповідного органу Пенсійного фонду, визначених чинних законодавством України.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області за № 23/2 від 22 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, оскільки загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 11 місяців 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком.

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області із заявою про зарахування до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 2004 року по 2009 рік та призначення пенсії за віком з грудня 2018 року.

Листом № 367-К-01 від 29 травня 2019 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до довідки про сплату внесків до Пенсійного фонду України від 27.02.2019 року № 62/10 ОСОБА_1 працювала на спрощеній системі оподаткування та сплачувала єдиний податок протягом періоду 2004-2009 років, проте дані за вказаний період в індивідуальних відомостях про застраховану особу - відсутні. Згідно із довідкою відділу електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем інформація про заробітну плату ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, за період з 2004 по 2009 роки відсутня в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки ОСОБА_1 не звітувала до відділу персоніфікованого обліку за вищевказаний період. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком, зокрема, жінки, після досягнення 60 років. До досягнення віку 60 років, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 30 вересня 1960 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років. Також, зазначив, що згідно із наданими до заяви від 26.12.2018 року документами з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу Ваш страховий стаж становить 20 років 11 місяців 7 днів, тому підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 за віком відсутні.

Вважаючи протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо не зарахування до страхового стажу при призначені пенсії періоду здійснення підприємницької діяльності з 2004 по 2009 роки, що стало підставою для відмови в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним адміністративним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Відповідачем протиправно відмовлено в призначенні Позивачу пенсії за віком, оскільки факт перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування в період, зокрема, з 2004 по 2009 роки та сплати нею єдиного податку підтверджується довідкою Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області за № 62/10 від 27 лютого 2019 року.

Вирішуючи справу в апеляційній інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями п. «а» ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За приписами ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

За змістом ч. 1 ст. 21 кону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності (п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Положеннями ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно з пунктом 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Пунктами 5-7 Положення № 794 визначено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган). Уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2.1 вказаного Порядку, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи на підприємствах та організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України. При цьому, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення пенсії органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу на підставі даних персоніфікованого обліку і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа Головного управління ДФС у Миколаївській області від 20.03.2019 року, ОСОБА_1 з 01.01.2004 року взята на облік як фізична особа-підприємець та перебувала на таких системах оподаткування та сплачувала наступні суми податків, зокрема:

- з 21.09.2004р. по 30.09.2004р. загальна система оподаткування;

- з 01.10.2004p. по 31.12.2004р. спрощена система оподаткування (ставка 190,0грн.);

- з 01.01.2005р. по 31.12.2006р. спрощена система оподаткування (ставка 60,0грн.);

- з 01.01.2007p. по 31.12.2007р. спрощена система оподаткування (ставка 75,0грн.);

- з 01.01.2008р. по 31.03.2008р. загальна система оподаткування;

- з 01.04.2008р. по 30.06.2009р. спрощена система оподаткування (ставка 75,0грн.);

- з 01.07.2009р. по 31.12.2009р. загальна система оподаткування.

Разом з тим, довідкою про сплату внесків до Пенсійного фонду України № 62/10 від 27.02.2019 року, яка видана Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, підтверджено, що ОСОБА_1 працювала на спрощеній системі оподаткування та сплачувала єдиний податок протягом наступних періодів: IV кв. 2004 року; з 01.01.2005 року по 31.03.2005 року; з 01.05.2005 року по 31.12.2005 року; І, ІІ Ш, IV кв. 2006 року; І, ІІ Ш, IV кв. 2007 року; II, ІІІ, IV кв. 2008 року; І кв. 2009 року.

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 здійснила припинення підприємницької діяльності та останню знято з обліку в податковому органі, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Таким чином, вищевказаною довідкою підтверджується факт перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування в період, зокрема, з 2004 року по 2009 рік та сплату нею єдиного податку, що свідчить про наявність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 вищевказаного періоду здійснення нею підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не відображення в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату Позивачем страхових внесків не може слугувати єдиною підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу Позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності.

Неврахування Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 2004 року по 2009 рік, при вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, призвело до порушення конституційних прав останньої, що є недопустимим.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За час перегляду справи в апеляційному порядку ГУ ПФУ в Миколаївській області

- як суб`єктом владних повноважень, не надало належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження ОСОБА_1 , не навело мотивів прийняття спірного рішення та неврахування наданих ОСОБА_1 документів, а відтак, не довело правомірності свого рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Відповідача щодо незарахування до страхового стажу Позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 2004 року по 2009 рік та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також вважає за необхідним зазначити наступне.

За змістом ст. 9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France № 17862/91), у справі «Вєренцов проти України» № 20372/11).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни - відсутні.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.03.2019 року № 23/2 та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець