Справа № 140/1189/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/8629/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Кухтея Р.В., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 140/1189/19, ухвалену суддею Каленюк Ж.В. у м. Луцьку за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації, управління культури, релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача релігійна організація «Релігійна громада Свято-Троїцького собору Православної Церкви України міста Берестечко Горохівського району Волинської області» про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення Управління культури, релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації № 4000829 від 26 березня 2019 року «Про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах»;

- розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 26 березня 2019 року № 160 «Про реєстрацію статуту релігійних громад у новій редакції»;

- рішення Управління культури, релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації № 3000829 від 26 березня 2019 року про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи (зміна повного найменування, зміна місцезнаходження, зміна органу управління»).

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 березня 2019 року Волинська обласна державна адміністрація прийняла розпорядження № 160 про реєстрацію змін до статуту релігійної організації «Свято-Троїцька релігійна громада Української Православної Церкви м. Берестечко Горохівського району Волинської області» у новій редакції за новою назвою релігійна організація «Релігійна громада Свято-Троїцького собору Православної Церкви України міста Берестечко Горохівського району Волинської області».

Рішення відповідача щодо проведення державної реєстрації змін в частині зміни керівника, повного найменування, місцезнаходження, органу управління релігійної громади є протиправним, оскільки, всупереч нормам статті 14 та 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», відповідач, для реєстрації змін до статуту юридичної особи, не отримав від заявника оригіналу статуту в редакції, чинній на момент подання документів. Крім того, позивач зазначив, що він, як керівник релігійної громади, згоди на винесення змін до статуту, щодо зміни керівника релігійної організації «Свято-Троїцька релігійна громада Української Православної Церкви м. Берестечко Горохівського району Волинської області», не надавав та рішень зборів з цього приводу не отримував.

Позивач вважає, що відповідач протиправно зареєстрував зміни до статуту юридичної особи, чим порушив його право на свободу совісті. На думку позивача, належним способом захисту порушеного права є скасування оскаржених рішень відповідачів.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі з мотивів непідсудності справи адміністративному суду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, її оскаржив позивач, ОСОБА_1 , який просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду у суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права та виходить з тих мотивів, що суд першої інстанції невірно розтлумачив характер заявлених вимог як приватноправових, чим констатував відсутність публічно-правового спору.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 24 грудня 1991 року проведено державну реєстрацію релігійної організації «Свято-Троїцька релігійна громада Української Православної Церкви м. Берестечко Горохівського району Волинської області» із місцезнаходженням по вулиці Богдана Хмельницького, 5 в місті Берестечко Горохівського району Волинської області. Керівником цієї релігійної організації є позивач, ОСОБА_1 .

26 березня 2019 року, на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації № 160 «Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції», внесено зміни до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах в частині зміни керівника юридичної особи, зміни складу підписантів (реєстраційна дія №4000829). Керівником вказаної релігійної організації з 08 лютого 2019 року є ОСОБА_2 .

На підставі підпункту 6 пункту 1 розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 26 березня 2019 року № 160 «Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції», управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації 26 березня 2019 року провело державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, в частині зміни повного найменування релігійної організації (реєстраційна дія № 3000829), а саме перейменовано «Свято-Троїцька релігійна громада Української Православної Церкви м. Берестечко Горохівського району Волинської області» на «Релігійна громада Свято-Троїцького собору Православної Церкви України міста Берестечко Горохівського району Волинської області».

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що характер спірних правовідносин свідчить про господарський, а не адміністративний спір.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктами 3, 4, 15 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи є корпоративними у розумінні пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України.

Натомість відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Разом з тим спір у цій справі стосується правовідносин щодо утворення, реєстрації, діяльності та припинення релігійної організації. Ці правовідносини врегульовано Законом України «Про свободу совісті та релігій організації» № 987-ХІІ від 23.04.1991 року (далі Закон № 987-ХІІ).

За змістом статті 7 Закону № 987-ХІІ релігійні організації в України утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Відповідно до статті 8 Закону № 987-ХІІ релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим

За правилами, встановленими статтею 12 Закону № 987-ХІІ, відомості, зокрема, про вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження повинні міститися у статуті (положенні) релігійної організації, який (як і зміни до нього) підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 вказаного Закону.

Частина перша статті 14 Закону № 987-ХІІ передбачає, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону № 987-ХІІ перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, як і рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути оскаржено до суду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України

Отже, законодавець висловився стосовно юрисдикції спорів, які виникають у зв`язку з бездіяльністю чи відмовою уповноваженого органу у прийнятті рішення щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації.

Спір, який виник у цій справі, також стосується правовідносин з прийняття уповноваженим органом рішення з реєстрації статуту релігійної організації.

За змістом позовної заяви, доводів апеляційної скарги, вимоги позивача про скасування розпорядження в частині реєстрації статуту релігійної громади в новій редакції з новою юридичною назвою, спрямовані на захист релігійних прав позивача як учасника релігійної громади.

Отже, апеляційний суд вважає, що такі правовідносини є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин необхідно визначати відповідно до частини другої статті 15 Закону № 987-ХІІ.

Таким чином, апеляційний суд, дійшов висновку про те, що вирішення цього спору має здійснюватись за нормами ЦПК України.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку про підсудність цього спору господарським судам.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у цій справі, проте помилково вважав, що цей спір належить до розгляду за правилами господарського судочинства, то апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції змінити з вищевикладених мотивів в частині мотивів відмови у відкритті провадження у справі.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року про відмову у відкритті провадження в справі № 140/1189/19 змінити в частині мотивів відмови у відкритті провадження у справі.

У відкритті провадження у справі № 140/1189/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації, управління культури, релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача релігійна організація «Релігійна громада Свято-Троїцького собору Православної Церкви України міста Берестечко Горохівського району Волинської області» про визнання протиправними та скасування рішень відмовити з мотивів, що викладені в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. В. Кухтей
Я. С. Попко
Повний текст постанови складений 18.12.2019 року