Справа № 440/2540/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 р.Справа № 440/2540/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 26.09.19 року по справі № 440/2540/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.04.2019 №, №.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 05 квітня 2019 року №.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 05 квітня 2019 року №.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДФС у Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що згідно з п. 8 підрозділу 1 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексуУкраїни, не вважається додатковим благом платника податку та не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитором в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.

Відповідно до даних Міністерства фінансів України та сайту Національного банку України, Національним банком України було встановлено на 1 січня 2014 року офіціальний курс валют на рівні 799,30 грн. за 100 доларів США.

Посилання на зазначену норму містяться в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції з зазначенням, що курсова різниця не є доходом позивача, проте судом не прийнято до уваги, що контролюючим органом при проведенні перевірки та здійсненні розрахунку податкового зобов`язання зазначену норму прийнято до уваги.

Розрахунок оподатковуваного доходу, отриманого ОСОБА_1 у вигляді списання банком заборгованості по кредиту (додаткового блага), а саме: 26 335,93 (двадцять шість тисяч триста тридцять п`ять дол. США 93 центи) доларів США х 799,30 за 100 доларів США (станом на 01.01.2014 року по курсу НБУ) = 210 503,09 грн.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальну заробітну плату на 1 січня 2017 року установлено в розмірі 3200 гривень.

Таким чином, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума його боргу (кредиту), анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі, що перевищує в 2017 році - 800 гривень.

Отже, розрахунок суми оподатковуваного доходу: 210503,09 грн. - 800,00 грн. (25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року) = 209703,09 грн.

Враховуючи вищевикладене, встановлено, що сума оподатковуваного доходу, отриманого ОСОБА_1 у вигляді додаткового блага, яка включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, становить 209703,09 грн.

Сума, що не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не оподатковується як дохід, отриманий у вигляді додаткового блага, за результатами перевірки становить 470915,34 грн.

Оподаткування доходу, отриманого платником податку у вигляді додаткового блага, оподатковується за ставкою, визначеною п. 167.1 ст.167 ПК України.

Отже, розрахунок суми податкового зобов`язання: 209703.09 грн. х 18% = 37746,56 грн. (сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за даними перевірки).

Також, відповідно до пп. 1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу.

Згідно з пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» ПК України ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (209703,09 грн. х 1,5% = 3145,55 грн. - сума військового збору).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., відповідач зазначає, що витрати на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Водночас, на підставі наданих позивачем документів, неможливо встановити фактично понесені ним витрати на правничу допомогу.

Також, відповідач звертає увагу на те, що у п.1 Договору № 6-А/19 встановлено, що адвокат (Буняк Валерій Сергійович) здійснює підготовку та повне написання позовної заяви в зазначеній справі, в той же час підписантом позовної заяви є безпосередньо позивач ( ОСОБА_1 ), що унеможливлює підтвердження факту формування вказаної процесуальної дії Буняком Валерієм Сергійовичем , як виконавцем із надання юридичних послуг.

Просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 р. та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Протокольною ухвалою колегії суддів задоволено клопотання відповідача та здійснено заміну відповідача - Головного управління ДФС у Полтавській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що в період з 29.01.2019 по 04.02.2019 ГУ ДФС у Полтавській області, відповідно до наказу від 22.12.2018 № 3425, проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань правильності та повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акт від 11.02.2019 №161/16-31-13-05-11/, яким зафіксовано порушення:

- пп.16.1.2, пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18, ст.49, ст.176 та ст.179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік;

- пп. 163.1 ст.163, пп.164.2.17 "д" п.164.2 ст.164 та п.8 підрозділу 1 Розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2017 рік) на суму 37746,56 грн.;

- пп.1.2, п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму грошового зобов`язання по військовому збору за період, що перевірявся (за звітний 2017 рік) на суму 3145,55 грн.

Такого висновку ГУ ДФС у Полтавській області дійшло на підставі того, що перевіркою правильності визначення суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті платником самостійно, встановлено, що ОСОБА_1 у 3 кварталі 2017 року отримав дохід у вигляді додаткового блага (анулювання (прощення) боргу) в сумі 680618,43 грн. від юридичної особи - Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль", за ознакою доходу "126".

Так, відповідно до договору про часткове прощення боргу від 26.07.2017 за кредитним договором №014/0023/74/50347 від 04.04.2006, сторони домовились, що з дати укладання цього Договору Кредитор здійснює часткові анулювання (прощення) суми боргу Позичальника в розмірі, що складає еквівалент 4936664,74 (чотири мільйони дев`ятсот тридцять шість тисяч шістсот шістдесят чотири грн. 74 копійки по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору, в тому числі:

- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 26335,93 (двадцять шість тисяч триста тридцять п`ять дол. США 93 центи) доларів США, що складає еквівалент 680618,43 (шістсот вісімдесят тисяч шістсот вісімнадцять грн. 43 копійки) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом - 30114,07 (тридцять тисяч сто чотирнадцять дол. США 07 центів) доларів США, що складає еквівалент 778259,62 (сімсот сімдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят дев`ять грн. 62 копійки) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним Договором - 3477786,69 (три мільйони чотириста сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 69 копійок) гривень.

Відповідно доданих Міністерства фінансів України та сайту Національного банку України, Національним банком України було встановлено на 1 січня 2014 року офіціальний курс валют на рівні 799,30 грн. за 100 доларів США.

Розрахунок оподатковуваного доходу, отриманого ОСОБА_1 у вигляді списання банком заборгованості по кредиту (додаткового блага), а саме: 26 335,93 (двадцять шість тисяч триста тридцять п`ять дол. США 93 центи) доларів США х 799,30 за 100 доларів США (станом на 01.01.2014 року по курсу НБУ) = 210 503,09 грн.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальну заробітну плату на 1 січня 2017 року установлено у розмірі 3200 гривень.

Таким чином, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума його боргу (кредиту), анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі, що перевищує у 2017 році - 800 гривень.

Отже, розрахунок суми оподатковуваного доходу: 210503,09 грн. - 800,00 грн. (25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року) - 209703,09 грн.

Враховуючи вищевикладене, встановлено, що сума оподатковуваного доходу отриманого ОСОБА_1 у вигляді додаткового блага, яка включається до розрахунку загального місячної (річного) оподатковуваного доходу становить 209703,09 грн.

Сума, що не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не оподатковується як дохід, отриманий у вигляді додаткового блага за результатами перевірки, становить 470915,34 грн.

Отже, розрахунок суми податкового зобов`язання: 209703,09 грн. х 18% = 37746,56 грн. (сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за даними перевірки).

Також, відповідно до пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором. Нарахування, утримання і сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу. Згідно з пп.1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (209703,09 грн. х 1,5% = 3145,55 грн. (сума податкового зобов`язання з військового збору за даними перевірки).

На підставі даного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 05.04.2019:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 47183,20 грн. (за податковими зобов`язаннями 37746,56 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 9436,64 грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 3931,94 грн. (за податковими зобов`язаннями 3145,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 786,39 грн.).

ОСОБА_1 , не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення було винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, тобто необґрунтовано, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з п. п. 163.1.1 та 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Так, п. п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п. п. "д" п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до п. п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, є вичерпним.

Згідно з п. п. "б" п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Згідно з п. п. "д" п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 08.06.2018 року по справі № 814/574/16.

Разом з тим, у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань".

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року, та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, предбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року (справа № 821/1594/17), від 19 липня 2019 року (справа №826/4240/18), від 14 листопада 2019 року (справа №520/10880/18).

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з акту перевірки, та вказана позиція підтримана в апеляційній скарзі, контролюючим органом встановлено, що позивачем протягом перевіряємого періоду отримано дохід, який згідно з Податковим кодексом України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу.

В свою чергу, в ході розгляду справи встановлено, що між позивачем та ПАТ "Райффайзен Бакн Аваль" 04.04.2006 укладено кредитний договір №014/0023/74/50347, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 70000 доларів США.

Надалі, додатковою угодою №2 від 22.09.2006, банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 125000 доларів США.

26.07.2017 банком укладено із ОСОБА_1 договір про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/0023/74/50347 від 04.04.2006 року, за умовами якого передбачено наступне:

1. Сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за Кредитним договором станом на день укладання цього Договору складає еквівалент 6467400,74 (шість мільйонів чотириста шістдесят сім тисяч чотириста гривень 74 копійки) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору, в тому числі:

- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 84724,97 (вісімдесят чотири тисячі сімсот двадцять чотири дол. США 97 центів) доларів США, що складає еквівалент 2189608,49 (два мільйони сто вісімдесят дев`ять тисяч шістсот вісім грн. 49 копійок) гривень по офіційному курс НБУ на дату укладання цього Договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом - 30955,51 (тридцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять дол. США 51 цент) доларів США, що складає еквівалент 800005,56 (вісімсот тисяч п`ять грн. 56 копійок) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитній Договором - 3477786,69 (три мільйони чотириста сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят шість гри 69 копійок) гривень.

2. Сторони домовились, що з дати укладання цього Договору Кредитор здійснює часткові анулювання (прощення) суми боргу Позичальника в розмірі, що складає еквівалент 4936664,74 (чотири мільйони дев`ятсот тридцять шість тисяч шістсот шістдесят чотири грн. 74 копійки гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору, в тому числі:

- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 26335,93 (двадцять шість тисяч триста тридцять п`ять дол. США 93 центи) доларів США, що складає еквівалент 680618,43 (шістсот вісімдесят тисяч шістсот вісімнадцять грн. 43 копійки) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом - 30114,07 (тридцять тисяч сто чотирнадцять дол. США 07 центів) доларів США, що складає еквівалент 778259,62 (сімсот сімдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят дев`ять грн. 62 копійки) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним Договором - 3477786,69 (три мільйони чотириста сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 69 копійок) гривень.

3. Сторони підтверджують, що після часткового анулювання (прощення) Кредитного боргу Позичальника, розмір зобов`язань Позичальника за Кредитним договором станом на момент укладання цього Договору складає еквівалент 1530736,00 (один мільйон п`ятсот тридцять тисяч сімсот тридцять шість грн. 00 копійок) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору про прощення, в тому числі:

- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 58389,04 (п`ятдесят вісім тисяч триста вісімдесят дев`ять дол. США 04 цента) доларів США, що складає еквівалент 1508990,06 (один мільйон п`ятсот вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто грн. 06 копійок) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом - 841,44 (вісімсот сорок один дол. США 44 центи) доларів США, що складає еквівалент 21745,94 (двадцять одна тисяча сімсот сорок п`ять грн. 94 копійки) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним Договором - 0,00 (нуль грн. 00 копійок) гривень.

Листом за № Дз-КБФ/649 від 19.09.2018 року банком повідомлено контролюючий орган про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу "126", у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом ОСОБА_1 у сумі 680618,43 грн.

За курсом Національного банку України на день прощення боргу основна сума боргу в гривневому еквіваленті складала 2189547 грн. 40 коп.

Станом на 01 січня 2014 року за курсом Національного банку України ця ж сума прощеного боргу в гривневому еквіваленті становила 676925 грн. 25 коп. за валютним курсом долара США до української гривні - 7,99 грн.

Курсова різниця на момент прощення боргу становила 1512622 грн. 15 коп. (2189547 грн. 40 коп. - 676925 грн. 25 коп.).

Таким чином, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб.

Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком позивачу.

З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо, з настанням відповідних податкових наслідків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату прощення боргу, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, не є доходом позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи контролюючого органу про те, що додатковий договір про прощення (анулювання) суми боргу передбачав прощення основної суми боргу, а не курсової різниці, оскільки положення пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачають прощення саме боргу, але в розмірі, що не перевищує курсову різницю.

При цьому, для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, немає правового значення те, яким чином банк-кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а визнання банком прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на зазначені обставини в апеляційній скарзі, як безпідставні та необґрунтовані.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Підпунктом 1.7 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України передбачено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

Оскільки у позивача не виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, у контролюючого органу також були відсутні правові підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору та штрафних санкцій за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновки акту не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, тобто необґрунтовано, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не отримував поштову кореспонденцію від контролюючого органу не спростовують протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та не є предметом доказування по даній справі.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зауважує на таке.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань контролюючого органу судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 10000 грн., суд першої інстанції, дослідивши договір про надання правничої допомоги, акт надання послуг за договором, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу саме вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Приписами ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст.135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Суд також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховий Суд, про що останнім вказується, зокрема, у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст.94 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові від 23.10.2018 по справі № 826/9047/16, ст. 134 КАС України, не передбачено імперативної вказівки щодо форми документа про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Натомість, усталена судова практика свідчить, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належними доказами можуть бути саме договір про надання правової допомоги та акти приймання-передачі до договору.

В ході розгляду справи встановлено, що 12.07.2019 між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатським об`єднанням "БІ ЕС БІ ПАРТНЕР" (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги №6-А/19, за умовами якого сторони визначили, що підготовка та написання позову займе загалом 10 годин робочого часу адвоката й оцінили ціну однієї години роботи адвоката в 1000 гривень. Сторони визначили, що оплата за даним договором відбувається у формі повної передоплати та загальна ціна послуг за даним договором становить 10000 гривень.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: копії вказаного договору від 12.07.2019 року № 6-А/19, акт надання послуг №78 від 15.07.2019 на загальну суму 10000 грн., квитанцію від 12.07.2019 №98_5.

Колегія суддів, дослідивши подані заявником докази, вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

В апеляційній скарзі податковий орган не наводить жодного аргументу щодо неспівмірності таких витрат. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Доводи апеляційної скарги про те, що у п.1 Договору № 6-А/19 встановлено, що адвокат (Буняк Валерій Сергійович) здійснює підготовку та повне написання позовної заяви в зазначеній справі, в той же час підписантом позовної заяви є безпосередньо позивач ( ОСОБА_1 ), що унеможливлює підтвердження факту формування вказаної процесуальної дії Буняком Валерієм Сергійовичем , як виконавцем із надання юридичних послуг, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в самому позові зазначено, що позовну заяву і додатки до неї складено адвокатом Буняком В.С.

Окрім того, на підтвердження автора позовної заяви, позивачем до суду апеляційної інстанції додана копія електронного документу, скрін-шот офіційної електронної пошти адвоката Буняка В. С., з якої електронним листом позовну заяву було надіслано на електронну пошту ОСОБА_1 .

Вказаний документ не додавався до позовної заяви, оскільки в суді першої інстанції відповідач не висував заперечень щодо складу та розміру витрат на правничу допомогу адвоката.

Твердження апеляційної скарги про те, що в поданих документах не зазначено кількість витрачених адвокатом годин, спростовуються п. 2 договору №6-А/19.

Крім того, зазначені доводи відповідача можуть бути підставою лише для зменшення витрат на правничу допомогу адвоката, а не їх повну відмову. В свою чергу, відповідач не наводить власного розрахунку витрат правничої допомоги, які б, на його думку, були обґрунтованими та співмірними в даній справі.

З огляду на викладене, розмір понесених позивачем витрат підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зміст апеляційної скарги, який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року по справі № 440/2540/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 17.12.2019 року