Справа № 640/6344/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6344/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Забашта В.О.,

від відповідача: Іващенко Н.П., Іванов Д.В., Павленко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фулл Контакт Ейдженсі" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фулл Контакт Ейдженсі" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фулл Контакт Ейдженсі» з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в якій позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №2 від 07 грудня 2018 року, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3102743,00 грн, в тому числі, 2482194,00 грн за податковим зобов`язанням та 620549,00 грн за штрафними санкціями (по взаємовідносинах із спірними контрагентами, поставлено під сумнів реальність господарських операцій);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №2 від 29 березня 2019 року, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 9818260,00 грн, в тому числі, 8332283,00 грн. за податковим зобов`язанням та 1485977,00 грн. за штрафними санкціями (щодо помилкового відображення в бухгалтерському та податковому обліку витрат на уніформу, як продовжувала зберігатись на складі та використовуватись позивачем).

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю та необґрунтованістю висновків контролюючого органу на підставі яких було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки контролюючого органу на підставі яких було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення є безпідставними та необґрунтованими, а також такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Натомість, на думку позивача, судом першої інстанції не було повно та всебічно встановлено обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, а прийняте Окружним адміністративним судом м.Києва рішення не ґрунтується на всебічному податковому аналізі операцій, по яким нараховані спірні податкові зобов`язання.

За наведених обставин позивач стверджує, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, що відповідно є підставою для його скасування.

Також, на підтвердження обґрунтованості позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивачем було долучено до матеріалів справи висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 16 жовтня 2019 року, вказавши що цей доказ неможливо було надати під час розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки Окружним адміністративним судом м. Києва було відмовлено ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» у зупиненні провадження у справі до отримання зазначеного експертного висновку.

Відповідачем письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача подано до суду не було.

У ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі».

Представники відповідача у судовому засіданні зазначили, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджуються, вважають їх необґрунтованими та безпідставними. Крім того, на підтвердження правомірності висновків контролюючого органу, викладених в Акті перевірки та законності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень представником ГУ ДФС у м.Києві було долучено до матеріалів справи протоколи допиту свідків - працівників ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі».

З урахуванням наданих під час апеляційного розгляду справи пояснень та наявних в матеріалах справи доказів, представники відповідача пояснили, що на їх думку, судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 03.11.2014 по 30.06.2018 та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018.

Результати вказаної перевірки оформлено Актом від 16 листопада 2018 року за № 774/26-15-14-02-02/39470219 (далі - Акт перевірки).

Як вбачається зі змісту вказаного Акту за результатом проведеної перевірки контролюючим було встановлено наступні порушення податкового законодавства, зокрема:

1) п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198, п.198.6, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями, що мало наслідком заниження податку на додану вартість на загальну суму 2613732,00 гривні, в тому числі по періодах:

- жовтень 2015 - 131538 грн., листопад 2015 - 70081 грн., грудень 2015- 99466 грн., січень 2016 - 123103 грн., лютий 2016 - 112148 грн., березень 2016 - 166423 грн., квітень 2016 - 104748 грн., травень 2016 - 161092 грн., червень 2016 - 186790 грн., липень 2016 - 581276 грн., серпень 2016 - 459583 грн., вересень 2016 - 417484 грн.

2) п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20, п.5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, пп. 14.1.13 п. 14.1 ст.14 пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу, внаслідок чого ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» занижено "дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" на загальну суму 8959939 грн., в т. ч. 2015 - 2599756 грн., 1 кв. 2016- 433808 грн., 1 півр. 2016 - 922648 грн., 9 міс. 2016 - 2497659грн., 2016 - 3183417 грн., 1 кв. 2017 - 0 грн., 1 півр.2017 - 0 грн., 9 міс. 2017 - 0грн., 2017- 2211195грн., 1 кв. 2018 - 0 грн., 1 півр.2018 - 965571 грн.

З огляду на встановлені перевіркою порушення платником податків вимог податкового законодавства ГУ ДФС у м.Києві 07 грудня 2018 року було прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення, а саме:

- № 2 яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 10549984 грн. 00 коп., в тому числі 8959939,00 грн. за податковим зобов`язанням та 1590045,00 грн. за штрафними санкціями;

- № 2 яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3102743 грн. 00 коп., в тому числі 2482194,00 грн. за податковим зобов`язанням та 620549,00 грн. за штрафними санкціями.

26 березня 2019 року за результатом розгляду скарги позивача ДФС України було прийнято рішення № 14108/6/99-99-11-04-01-26 про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № 2 від 07 грудня 2018 року в частині сум ПДВ, врахованих при визначенні суми завищення витрат по взаємовідносинах із ТОВ "Локплюс", ТОВ "Мастербізнес", ТОВ "Лайтпромтрейд", і у відповідній частині штрафні санкції.

З оглядку на зазначене, ГУ ДФС у м. Києві 29 березня 2019 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 9818260 грн. 00 коп., в тому числі 8332283,00 грн. за податковим зобов`язанням та 1485977,00 грн. за штрафними санкціями.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення № 2 та № 2 протиправними позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано суду належні та допустимі докази, що фінансово - господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, у той час як позивач жодним чином не спростував відповідних висновків контролюючого органу. Разом з цим, судом першої інстанції було встановлено, що витрати на уніформу повинні були бути відображенні саме як витрати та включені до собівартості позивачем лише після списання такої уніформи, чого останнім здійснено не було.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, посадовими особами контролюючого органу зазначено, що на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено реєстрацію податкових накладних на адресу ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» від ТОВ «Локплюс» на загальну суму 16378386,00 грн., в т.ч. ПДВ 2729731,00 грн., ТОВ «Мастербізнес» на загальну суму 510252,00 грн., в т.ч. ПДВ 85042,00 грн., ТОВ «Лайтпромтрейд» на загальну суму 4033212, 00 грн., в т.ч. ПДВ 672202,00 грн.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пункт 198.6. статті 198 Податкового кодексу України визначає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Разом з цим, положеннями п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з приписами ч. 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту Акта перевірки, посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про порушення позивачем податкового законодавства з огляду на відсутність первинних документів, які містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення у перевіряємому періоді між ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» та ТОВ «Локплюс», ТОВ «Мастербізнес», а також ТОВ «Лайтпромтрейд» в т.ч.: договори, рахунки на оплату, банківські виписки, акти наданих послуг та інші.

Натомість, проаназівуваши податкову інформацію наявну у базах даних ГУ ДФС у м.Києві перевіряючи дійшли висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами за перевіряємий період.

Проте, на спростування вказаних висновків контролюючого органу та підтвердження правомірності формування податкового кредиту позивачем не було надано до суду жодних первинних документів, що були складені в результаті господарських операцій ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» та ТОВ «Локплюс», ТОВ «Мастербізнес», а також ТОВ «Лайтпромтрейд» в т.ч.: договори, рахунки на оплату, банківські виписки, акти наданих послуг та інші.

Колегія суддів зазначає, що необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1. п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 №168/704, де первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Разом з цим, судова колегія зауважує, що поставка товарів/надання послуг для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість має бути фактично здійснена і підтверджена належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Тобто, з огляду на вказані норми законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт реального здійснення господарських операцій з ТОВ «Локплюс», ТОВ «Мастербізнес», а також ТОВ «Лайтпромтрейд» за перевіряємий період та відповідно не підтверджено правомірність віднесення сум податку на додану вартість по цим операціям до податкового кредиту.

При цьому, судова колегія не приймає посилання позивача про те, що відповідні первинні документи були викрадені у ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі», оскільки ці доводи не підтверджені належними, достатніми та достовірними доказами. Зокрема, зареєстрована у Єдиному реєстрі досудових розслідувань заява про вчинення кримінального правопорушення не є достатнім та належним доказом про вчинення кримінального правопорушення, а саме викрадення у позивача первинної документації. Доказів про відкриття кримінального провадження позивачем суду не надано.

Доводи позивача про те, що документи по господарським операціям з ТОВ «Лайтпромтрейд» досліджувались у справі № 826/1048/17 є безпідставними, оскільки судом рішення у даній справі до теперішнього часу не прийнято, а інших доказів про те що відповідні докази досліджувались судом позивачем не надано.

Також, колегія суддів не приймає до уваги і висновки експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 16 жовтня 2019 року, оскільки на вказане експертне дослідження позивачем також не було надано первинних документів в т.ч.: договори, рахунки на оплату, банківські виписки, акти наданих послуг та інші по господарським операціям ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» з ТОВ «Локплюс», ТОВ «Мастербізнес», а також ТОВ «Лайтпромтрейд».

Так, зі змісту вступної частини вказаного висновку експертів судом встановлено, що дослідження було проведено виключно на підставі картки рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» по взаємовідносинам з ТОВ «Локплюс», ТОВ «Мастербізнес», ТОВ «Лайтпромтрейд», а також податкові накладні складені вказаними контрагентами на адресу ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі».

У свою чергу, як вже було зазначено судом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які позивачем не були надані ані під час проведення перевірки відповідачем, ані під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, ані під час проведення експертного дослідження, ані до суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів наголошує, що самі по собі формально складені податкові накладні за відсутності доведення фату реального (фактичного) вчинення відповідних господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах не є підставою для виникнення права платника податку на формування податкового кредиту.

З урахуванням викладеного у сукупності та взаємозв`язку, судова колегія приходить до висновку про правомірність збільшення контролюючим органом ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3102743,00 грн, в тому числі, 2482194,00 грн за податковим зобов`язанням та 620549,00 грн за штрафними санкціями.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № 2 від 07 грудня 2018 року.

Вирішуючи питання щодо правомірності податкового повідомлення - рішення № 2 від 29 березня 2019 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 9818260,00 грн, в тому числі, 8332283,00 грн за податковим зобов`язанням та 1485977,00 грн за штрафними санкціями (щодо помилкового відображення в бухгалтерському та податковому обліку витрат на уніформу, як продовжувала зберігатись на складі та використовуватись позивачем), колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки посадовими особами контролюючого органу було встановлено, що ТОВ «Фулл Контакт Ейдженсі» для надання рекламних послуг було придбано МШП, які віднесені до собівартості робіт (рах.90 «собівартість реалізації») на загальну суму 28855586,00 грн. Разом з цим, перевіркою встановлено, що відповідні МШП були придбані у перевіряємому періоді та введені в експлуатацію, після чого повернуті на склад для подальшого використання, що підтверджено результатами інвентаризації.

Отже, перевіркою встановлено, що вказані МШП використовуються підприємством після їх списання на рах.90 «собівартість реалізації».

Відповідно до пункту 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 для цілей бухгалтерського обліку запаси включають, зокрема, малоцінні та швидкозношувані предмети, що використовуються протягом не більше одного року або нормального операційного циклу, якщо він більше одного року.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291 рахунок 22 "Малоцінні та швидкозношувані предмети" призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух малоцінних та швидкозношуваних предметів, що належать підприємству та знаходяться у складі запасів.

За дебетом рахунку 22 "Малоцінні та швидкозношувані предмети" відображаються за первісною вартістю придбані (отримані) або виготовлені малоцінні та швидкозношувані предмети, за кредитом - за обліковою вартістю відпуск малоцінних та швидкозношуваних предметів в експлуатацію із списанням на рахунки обліку витрат, а також списання нестач і втрат від псування таких предметів.

З метою забезпечення збереження вказаних предметів в експлуатації підприємство повинно організувати належний контроль за їх рухом, зокрема оперативний облік у кількісному вираженні. При поверненні на склад з експлуатації таких предметів, що придатні для подальшого використання, вони оприбутковуються за дебетом рахунку 22 "Малоцінні та швидкозношувані предмети" та кредитом рахунку 71 "Інший операційний дохід".

Згідно з пунктом 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць: відшкодування раніше списаних активів: дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

З урахуванням вказаних норм законодавства та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем при здійсненні податкового обліку не було враховано, що якщо уніформа, яку він використовує за відповідними договорами про рекламні послуги, ще використовується ним у господарській діяльності, то підстави для включення її вартості в повному обсязі до витрат підприємства були відсутні.

З огляду на зазначене, контролюючий орган дійшов правильного висновку, що момент відображення в обліку позивач не мав належних підстав для включення цих сум вартості уніформи до собівартості, оскільки дана уніформа продовжувала використовуватись та відображатись, як залишок на складі вартістю майже 28 млн.грн. При цьому, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані витрати на уніформу позивач мав право включити до собівартості лише після списання такої уніформи.

Натомість, доводи апелянта відповідних висновків суду першої інстанції не спростовують не свідчать про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 9818260,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про правомірність прийнятих відповідачем рішень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про неправомірність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Не встановлено судом відповідних обставини і в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процессуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фулл Контакт Ейдженсі" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2019 року