Справа № 120/2449/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 грудня 2019 р. Справа № 120/2449/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Тетяни Василівни

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку /спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

про: визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовною заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимог про сплати боргу (недоїмки) № Ф-307347-50 від 06.11.2018 року на суму 22 974 грн. 60 коп. та № Ф-278077-50 від 16.07.2019 року на суму 1 638 грн. 12 коп.; стягнення на користь позивача коштів в сумі 22 974 грн. 60 коп., які були сплачені згідно вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-307347-50 від 06.11.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 20.11.2018 року ним отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-307347-50 від 06.11.2018 року у сумі 22 974 грн. 60 коп.. Не з`ясувавши обставин нарахування даного боргу та запобігаючи нарахуванню штрафів та пені, позивачем було сплачену вказану суму заборгованості. Втім, вже 23.07.2019 року позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278077-50 від 16.07.2019 року у сумі 1 638 грн. 12 коп.. Вказані вимоги позивач вважає безпідставними та такими, що суперечать законодавству, оскільки являється пенсіонером та отримує пенсію за віком, а тому він у відповідності до чинного законодавства звільнений від сплати за себе єдиного внеску. Крім того, позивач вказує, що він одночасно зареєстрований як фізична особа-підприємець та провадить незалежну професійну діяльність, з огляду на що він не має обов`язку подання звітності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки, у такому випадку, буде матиме місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 05.08.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви (надання до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду).

Ухвалою від 02.09.2019 року строк для усунення недоліків позовної заяви позивачеві продовжено.

20.09.2019 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про продовження терміну для усунення недоліків позовної заяви, оскільки він знаходиться на стаціонарному лікуванні.

Ухвалою від 25.09.2019 року позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви продовжено

08.10.2019 року за вх. № 48536 на адресу суду надійшло пояснення щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду в межах оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-307347-50 від 06.11.2018 року та стягнення коштів, які були сплачені позивачем згідно цієї вимоги.

З огляду на те, що діючим законодавством не передбачена можливість повернення позовної заяви в частині позовних вимог, а тому прийняття позовної заяви до розгляду не є перешкодою для дослідження судом в судовому засіданні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та визначення поважності причин пропуску ним строку звернення до суду, відповідно суд ухвалою від 15.10.2019 року вказану позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження, а також визначив, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 06.11.2019 року.

04.11.2019 року за вх. № 51909 відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він з позовними вимогами не погоджується та просить відмовити у їх задоволенні. Відповідно до бази даних АІС «Податковий блок» позивач 24.11.2000 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. 29.07.2013 року позивач взятий на облік як самозайнята особа - арбітражний керуючий. Разом з тим, позивач з 01.01.2018 року є пенсіонером за віком, що звільняє його від сплати єдиного внеску як фізичну особу-підприємця. Водночас, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується ЄСВ. При цьому, сума єдиного внеску на місяць не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. З огляду на те, що позивач є самозайнятою особою йому нараховано у 2017 році - 704 грн. 00 коп., у 2018 році - 819 грн. 06 коп., у 2019 році - 918 грн. 06 коп.. Тому оскаржувана вимога є правомірною та не підлягає скасуванню.

Одночасно за вх. № 52296 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Цього ж дня Головним управлінням ДПС у Вінницькій області через канцелярію суду подано клопотання про заміну відповідача правонаступником - на Головне управління ДПС у Вінницькій області.

У судовому засіданні 06.11.2019 року позивач вважав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача, не заперечував щодо задоволення клопотання та заміни відповідача його правонаступником та додатково надав пояснення щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою від 06.11.2019 року клопотання Головного управління ДПС у Вінницькій області задоволено, замінено відповідача на Головне управління ДПС у Вінницькій області. Судове засідання відкладено на 03.12.2019 року.

03.12.2019 року за вх. № 56238 відповідачем через канцелярію суду надано додаткові пояснення, в яких останній повідомив, що позивач станом на 02.12.2019 року перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. При цьому, відповідач вказав, що ознака незалежної професійної діяльності позивачеві була встановлена на підставі заяви позивача від 29.07.2013 року за формою № 5-ОПП. Втім, надати цю заяву до суду відповідач не має змоги, оскільки архів знаходиться на ремонті, про що свідчить надана до додаткових пояснень службова записка начальника управління обслуговування платників за вих. № 295/02-32-02 від 12.11.2019 року.

У судовому засіданні 03.12.2019 року сторони надали пояснення по суті спірних правовідносин. Представник відповідача наголосив, що нарахування єдиного соціального внеску позивачеві було здійснено як самозайнятій особі. В свою чергу, позивач просив приєднати до матеріалів судової справи довідку № 2129 від 24.07.2019 року, видану Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області про те, що він отримує пенсію за вислугу років. Позивач також просив суд відкласти розгляд справи у звязку із необхіднстю присутності на засіданні його представника. Судове засідання відкладено на 10.12.2019 року.

Ухвалою суду від 10.12.2019 року позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-307347-50 від 06.11.2018 року та стягнення коштів на користь позивача, сплачених згідно вказаної вимоги у сумі 22 974 грн. 60 коп. залишено без розгляду.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця 24.11.2000 року, взятий на облік відповідачем за № 794 від 24.11.2000 року та перебуває на обліку як платник єдиного внеску.

Позивач згідно свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1421 від 16.07.2013 року, виданого Міністерством юстиції України, має право на зайняття діяльністю арбітражного керуючого.

29.07.2013 року за позивачем встановлено ознаку незалежної професійної діяльності.

Згідно довідки № 2129 від 24.07.2019 року, виданої Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області, позивач отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

23.07.2019 року позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278077-50 від 16.07.2019 року на суму 1 638 грн. 12 коп..

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

П. 4 ч. 1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та пп.3 п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449) передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

П. 5 розділу IV Інструкції № 449 передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Для платників, зазначених у пп. 3 п. 1 розділу II Інструкції № 449, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків на суму, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Системний аналіз наведених норм доводить, що реєстрація особи як фізичної особи-підприємця породжує її обов`язок сплачувати податки у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності у строки, встановлені чинним законодавством. Разом з тим цей обов`язок кореспондує й відповідачу, а саме: у випадку не своєчасного нарахування та/або сплати платником сум єдиного внеску, він обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника.

Водночас чинним законодавством передбачено, що звільняються від сплати за себе єдиного внеску особи, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, а по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

При цьому, визначальним у даному випадку є не вид пенсії, який отримує особа (за віком, за вислугу років тощо), а саме досягнення такою особою пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 814/779/17 (провадження № 11-1379апп18).

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку у відповідача як фізична особа-підприємець з ознакою незалежної професійної діяльності. Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. на момент винесення оскаржуваної вимоги досяг пенсійного віку та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За таких обставин, у відповідності до положень чинного законодавства позивач звільняється від сплати єдиного соціального внеску як фізична особа - підприємець.

Під час судового розгляду у справи з`ясовано, що оскаржувану вимогу винесено позивачеві як самозайнятій особі.

В контексті цього, суд зазначає, що згідно пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно п.п. 14.1.226. п. 14.1. ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Відповідно до ст. 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, податкове законодавство виключає можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Крім того, факт наявності в особи статусу фізичної особи-підприємця, сам по собі, виключає можливість її взяття на облік в податкових органах як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п. 178.1, 178.2 ст. 178 ПК України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із ст. 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що діяльність арбітражного керуючого підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється ст. 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. При цьому, порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачений.

Згідно з ч. 3 ст. 5 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 116.

Суд зауважує, що оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, до нього не можуть застосовуватись положення ч. 3 ст. 5 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Зазначені висновки суду підтверджуються також положеннями п. 2 ч. 1 ст. ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", відповідно до яких єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пп. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Крім цього, у рішенні Верховного Суду від 02.09.2019 року у справі № 520/3939/19 зазначено про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою, без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у зв`язку з отримання свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, 05.08.2013 року звернувся до відповідача із заявою за формою № 5-ОПП з метою взяття його на облік як самозайнятої особи.

Разом з тим, з інформації, що міститься в АІС «Податковий блок» за позивачем ознаку незалежної професійної діяльності відповідачем встановлено 29.07.2013 року, тобто до моменту звернення його із такою заявою.

З наведеного вбачається, що відповідачем самостійно, 29.07.2013 року було встановлено позивачеві ознаку незалежної професійної діяльності, при цьому позивач не був взятий на облік як самозайнята особа за вказаною заявою.

Під час судового розгляду справи судом з`ясовано, що спірною вимогою позивачеві нарахований єдиний внесок як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, тобто як арбітражному керуючому. Позивач діяльність арбітражного керуючого не здійснює та доходи від цієї діяльності не отримує, що також не було спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як платник, суд доходить висновку про безпідставне нарахування на цій підставі єдиного внеску позивачеві.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 4, п. 56.21 ст. 56 ПК України одним з принципів податкового законодавства України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини (справа "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", рішення від 23 липня 2002 року, п. 110). Зокрема Суд зазначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06)).

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення від 23.11.2000 у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004).

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що нарахування контролюючим органом позивачеві єдиного соціального внеску, як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність є протиправним, порушує його майнові права та інтереси. Від так, вимога про сплату боргу (недоїмки) № № Ф-278077-50 від 16.07.2019 року на суму 1 638 грн. 12 коп. є протиправною та підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, суд враховую те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-307347-50 від 06.11.2018 року та стягнення коштів на користь позивача, сплачених згідно вказаної вимоги у сумі 22 974 грн. 60 коп. залишено без розгляду.

Зважаючи на це, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 768 грн. 40 коп..

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-278077-50 від 16.07.2019 року на суму 1 638 грн. 12 коп. задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278077-50 від 16.07.2019 року на суму 1 638 грн. 12 коп..

Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на корить Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.12.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна