Справа № 160/9796/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

18 грудня 2019 року Справа № 160/9796/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача Григор`єва М.І., представника відповідача-1 Волкової Г.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо закриття провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік» до Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради, начальника Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради Конельського Дмитра Павловича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромаршрут» про визнання протиправними дії, -
08.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік» до Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради, начальника Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради Конельського Дмитра Павловича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромаршрут», в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень-начальника Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради Дніпропетровської області в частині прийняття рішення щодо одностороннього припинення дії Договору №5/06-2015-19 від 06 липня 2015 року про організацію перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпродзержинську, автобусний маршрут №12 та посвідчення своїм підписом договору №21/09-2019 від 11.09.2019 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у м.Кам`янському, укладеного Управлінням транспорту та зв`язку КМР з ТОВ «Євромаршрут»;
- визнати протиправними дії Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради в частині укладення договору №21/09-2019 від 11.09.2019 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у м.Кам`янському, укладеного Управлінням транспорту та зв`язку КМР з ТОВ «Євромаршрут».
06.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
11.12.2019 року у підготовчому судовому засіданні було витребувано у позивача пояснення з приводу того, яке охоронюване законом право в межах адміністративної юрисдикції порушено відповідачами шляхом укладення договору з ТОВ «Євромаршрут».
18.12.2019 року у підготовчому судовому засіданні було поставлено на обговорення питання, щодо закриття провадження у справі в частині визнання протиправними дії щодо посвідчення своїм підписом договору №21/09-2019 від 11.09.2019 року та в частині укладення договору №21/09-2019 від 11.09.2019 року.
Представник позивача у підготовчому судовому засіданні заперечував щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог, оскільки укладання і підписання відповідачами договору 21/09-2019 від 11.09.2019 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у м.Кам`янському, з ТОВ «Євромаршрут» порушує права та інтереси позивача на здійснення господарської діяльності, що призводить до майнової шкоди у вигляді неодержаного доходу.
Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні вказала, що наявні підстави для закриття провадження в частині позовних вимог, оскільки відсутнє порушене право позивача.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи доводи сторін та вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Відповідно до пункту 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
З позовних вимог вбачається, що позивач серед іншого також, оскаржує дії відповідачів, щодо укладання і підписання тимчасового договору 21/09-2019 від 11.09.2019 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у м.Кам`янському, укладеного Управлінням транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради з ТОВ «Євромаршрут».
Суд вважає, що право на оскарження дій щодо укладання вказаного договору надано особам, які є учасниками такого договору або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.
Суд звертає увагу, що вказаний договір має тимчасовий характер та укладено поза межами будь-яких конкурсів. Посилання позивача, у якості підстав для звернення із вказаними позовними вимогами, на те, що першочергове право на укладання вказаного договору має ТОВ «Імперіал», оскільки є другим учасником попереднього конкурсу, суд також вважає помилковим, з огляду на те, що в такому випадку порушення прав або інтересів не має прямого впливу на права та інтереси позивача.
Таким чином, враховуючи, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин щодо укладання та підписання вищевказаного договору між відповідачем та ТОВ «Євромаршрут», оскільки цей договір стосується конкретно визначених суб`єктів, суд дійшов висновку, що такий договір не створює правових наслідків для позивача.
Щодо посилань позивача на те, що оскаржувані дії щодо укладання та підписання тимчасового договору порушує його законні інтереси, суд зазначає наступне.
«…За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.
65. Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
66. Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес"означає правовий феномен, який:
а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;
б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;
в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;
г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;
д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;
є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом".
Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.
Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
67. З огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
68. Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.
69. Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Аналогічну норму було передбачено у ч. 1 ст. 6 КАС України у редакції, що діяла до 15.12.2017.
70. Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:
(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;
(б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;
(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;
(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);
(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
71. Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:
(а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;
(б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України;
(в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);
(г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);
(д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.
72. У разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження.
Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження.
Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті. Це питання повинно вирішуватися, насамперед, судом першої інстанції, який має широку дискрецію.
73. Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:
а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або
б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або
в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або
г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.
74. З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.»
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що інтерес особи повинен бути персоніфікованим, тісно пов`язаним з особою, і порушення такого інтересу повинно прямо впливати на особу. В той же час, позивач повинен надати докази того, що він безпосередньо зазнав дії оскаржуваних заходів.
Оскільки, позивач не навів обставини, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, у такому разі суд не проводить перевірку дій щодо укладення договору із третьою особою на предмет його законності.
Суд зазначає, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а провадження у цій частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Керуючись ст. ст. 238, 241-245, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Закрити провадження в адміністративній справі №160/9796/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік» до Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради, начальника Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради Конельського Дмитра Павловича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромаршрут» про визнання протиправними дії в частині позовних вимог про визнання протиправними дії начальника Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради Дніпропетровської області щодо посвідчення своїм підписом договору №21/09-2019 від 11.09.2019 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у м.Кам`янському, укладеного Управлінням транспорту та зв`язку КМР з ТОВ «Євромаршрут» та в частині позовних вимог про визнання протиправними дії Управління транспортної інфраструктури та зв`язку Кам`янської міської ради щодо укладення договору №21/09-2019 від 11.09.2019 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у м.Кам`янському, укладеного Управлінням транспорту та зв`язку КМР з ТОВ «Євромаршрут».
Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 18.12.2019 року.

Суддя М.В. Дєєв