Справа № 320/4047/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2019 року № 320/4047/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати дії Переяслав-Хмельницького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не призначення та не виплати позивачу пільгової пенсії за віком, передбаченої п. «в» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», за період з 01 березня 2019 року - протиправними;

- зобов`язати Переяслав-Хмельницьке об`єднане Управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити призначення та виплату пільгової пенсії позивачу за віком, передбаченої п. «в» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01 березня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має загальний стаж понад 36 років, з них на посаді тракториста-машиніста 27 років. У зв`язку з чим, звернувся до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Позивач зазначає, що відповідачем безпідставно відмовлено йому у призначенні пенсії на пільгових умовах та не зараховано весь період роботи трактористом-машиністом до його стажу. Вважає такі дії протиправними, беручи до уваги те, що ним надано необхідний перелік документів, який підтверджує вищезазначений стаж роботи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2019 року провадження у адміністративній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

22 серпня 2019 року представник відповідача через службу діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Стверджував, що надані позивачем документи підтверджують його стаж роботи трактористом 16 років 03 місяці 12 днів, що не дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також зазначив, що трудова книжка позивача містить запис про роботу за вищевказані періоди роботи трактористом, але при цьому відсутні будь-які дані про безпосередню зайнятість позивача у виробництві сільськогосподарської продукції та виконання мінімум трудової участі в колгоспному виробництві, так як для працюючих в колгоспах до стажу роботи зараховуються роки, в яких виконувався мінімум трудової участі в колгоспному виробництві, встановлений для цієї категорії колгоспників. При невиконанні встановленого мінімуму стаж роботи обчислюється за фактичною тривалістю.

Крім того, заробітна плата позивача у певні періоди була відсутня або значно менша в порівнянні з показниками середньомісячної заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, що дає підстави стверджувати, що робота виконувалась не протягом повного польового періоду в рослинництві або тваринництві.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року замінено відповідача Переяслав-Хмельницьке об`єднане Управління Пенсійного фонду України Київської області на Головне управління Пенсійного фонду у Київській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 має посвідчення тракториста-машиніста категорії А, В, С, D, E, F серії НОМЕР_1 (а.с.20).

Трудовою книжкою серії НОМЕР_2 та трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_3 підтверджуються періоди роботи позивача на посаді тракториста та комбайнера, за якою пільговий стаж позивача складає:

з 17.06.1978 по 08.06.1979 тракторист в колгоспі ім. Леніна (11 місяців 21 день);

з 16.07.1988 по 13.11.1995 тракторист в радгоспі «Усівський» (7 років, 3 місяці, 27 днів);

з 13.11.1995 по 10.04.2002 тракторист в КСП, ТОВ «Усівське» (6 років, 1 місяць, 27 днів);

з 11.06.2002 по 31.07.2004 комбайнер в ДП «Харвест Мун Іст» (2 роки, 1 місяць, 20 днів);

з 01.08.2004 по 28.07.2005 комбайнер в Баришівській зерновій компанії (11 місяців 27 днів);

з 05.05.2009 по 28.02.2019 тракторист ТОВ «Агро-С» (9 років 9 місяців 24 дні).

Позивач 28.02.2019 звернувся до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення пенсії за віком, як трактористу сільськогосподарського виробництва, з дня подачі даної заяви (а.с.73).

Рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи або організації без визначення правонаступника при головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області від 03.05.2019 позивачу підтверджено стаж роботи трактористом за період роботи з: 16.07.1988 по 31.10.1992, з 01.12.1992 по 31.01.1993, з 01.05.1993 по 31.01.1994, з 01.05.1993 по 31.01.1994, з 01.03.1994 по 31.03.1994, з 01.06.1994 по 31.10.1994, з 01.12.1994 по 31.12.1994, з 01.04.1995 по 30.04.1995, з 01.06.1995 по 31.10.1995, з 01.12.1995 по 31.12.1995, з 01.09.1996 по 30.09.1996, з 01.04.1997 по 30.04.1997, з 01.07.1997 по 31.07.1997, всього 6 років 7 місяців та 16 днів.

В рішенні також зазначено, що згідно довідок про заробітну плату у листопаді 1992 року, лютому - квітні 1993 році, лютому, квітні-травні, листопаді 1994 року, січні-березні, травні, листопаді 1995 року, січні-серпні, жовтні-грудні 1996 року, січні-березні, травні-червні, серпні-грудні 1997 року, січні 1998 року, грудні 2001 року заробітна плата відсутня або значно менша в порівнянні з показниками середньомісячної заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, що дає підстави стверджувати, що робота виконувалась не протягом повного польового періоду в рослинництві або тваринництві (а.с.34).

Рішенням голови комісії з припинення Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 28.05.2019 № 03 позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах. Зазначено, що беручи до уваги представлені документи та враховуючи рішення Комісії стаж роботи трактористом становить 16 років 3 місяці та 12 днів, отже право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пп. 3 п. 2 ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» на даний час відсутнє (а.с.35).

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788 існують такі види державних пенсій, трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 7 Закону № 1788 визначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пунктом «в» ст. 13 Закону № 1788 визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

Таким чином, позивачу пенсія за віком на пільгових умовах може бути призначена за наявності стажу роботи з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Відповідно до ст. 65 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №7 «Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам-машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства», до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції відносяться працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідне посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відробили повний польовий період на тракторах, або інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення і в тому випадку, якщо в польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи (на стаціонарних і причепних установках та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо).

Єдина назва професії «тракторист-машиніст» запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо.

Стаття 48 КЗпП України передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (який набрав чинності з 01.01.2004) визначено, що страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.

Враховуючи вищезазначені положення Закону, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.

Судом встановлено, що 28.02.2019 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Матеріалами справи, а саме копіями трудової книжки та трудової книжки колгоспника підтверджується, що ОСОБА_1 працював на посаді тракториста-машиніста у періоди часу: з 17.06.1978 по 08.06.1979 в колгоспі ім. Леніна (11 місяців 21 день); з 16.07.1988 по 13.11.1995 в радгоспі «Усівський» (7 років, 3 місяці, 27 днів); з 13.11.1995 по 10.04.2002 в КСП, ТОВ «Усівське» (6 років, 1 місяць, 27 днів); з 11.06.2002 по 31.07.2004 в ДП «Харвест Мун Іст» (2 роки, 1 місяць, 20 днів); з 01.08.2004 по 28.07.2005 в Баришівській зерновій компанії (11 місяців 27 днів); з 05.05.2009 по 28.05.2019 в ТОВ «Агро-С» (9 років 9 місяців 24 дні).

Отже, стаж роботи позивача на посаді тракториста-машиніста на момент звернення до відповідача (28.02.2019) складав 27 роки 8 місяців 1 день.

Крім того, факт роботи позивача на посаді тракториста-машиніста підтверджується архівними довідками.

Так, за архівними довідками КП «Трудовий Архів від 15.01.2019 № 36, від 15.02.2019 № 39, від 15.02.2019 № 37, від 15.02.2019 № 38 згідно документів архівного фонду радгоспу «Усівський» є відомості про те, що ОСОБА_1 був зарахований трактористом тракторної бригади № 1 радгоспу «Усівський» Згурівського району Київської області з 16 липня 1988 року, з відрядно-преміальною оплатою праці, згідно наказу № 102 від 10.09.1988. Звільнений із займаної посади з 10.01.2002 за згодою сторін.

Згідно книг обліку розрахунків по оплаті праці, які є на зберіганні в документах з кадрових питань (особового складу) архівного фонду Радгосп «Усівський», КСП «Усівське» ОСОБА_1 дійсно працював у вищезгаданому радгоспі і КСП у 1988-1992, 1993-1997, 1998-2001 роках та отримував помісячно заробітну плату(а.с.15-18).

Відповідно до довідки про підтвердження трудового стражу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 21-Д виданої 29.01.2019 виконавчим директором ТОВ «Агро-С», ОСОБА_1 працював повний робочий день в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агро-С» в період з 05.05.2009 по 31.12.2018 на посаді тракторист-машиніст (а.с.22).

Згідно довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній виданої виконавчим директором ТОВ «Агро-С» № 82-Д, ОСОБА_1 працював трактористом повний робочий день в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агро-С» в період з 05.05.2009 по даний час, був безпосередньо зайнятий на виробництві с/г продукції протягом повного польового періоду в рослинництві, підстава видачі довідки - розрахунково-платіжні відомості за 2009-2019 роки.

За таких обставин, діяльність позивача на посаді тракториста-машиніста була безпосередньо пов`язана з виробництвом сільськогосподарської продукції - продукції рослинництва. Пільговий стаж роботи позивача на посаді тракториста-машиніста складає більше 27 років.

Суд звертає увагу, що в даному випадку відсутня необхідність підтвердження наявного трудового стажу через механізм його зарахування за рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, оскільки у позивача наявна трудова книжка, яка дає можливість встановити характер роботи позивача на посаді тракториста та безпосередню зайнятість позивача у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах і є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Такої ж правової думки дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.03.2019 у справі №515/1967/16.

Позивач має трудову книжку колгоспника № 0030822, в якій зазначені періоди його роботи трактористом.

Відповідно до норм Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (редакція чинна від 15 серпня 1990) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члену колгоспу.

Трудові книжки відкриваються на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу. В трудову книжку колгоспника вносяться такі дані: відомості про колгоспника:прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: зарахування до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу; відомості про трудову участь: визначення річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві та її виконання.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до стажу роботи трактористом всього періоду роботи, в тому числі періоди: листопад 1992 року, лютий - квітень 1993 році, лютий, квітень-травень, листопад 1994 року, січень-березень, травень, листопад 1995 року, січень-серпень, жовтень-грудень 1996 року, січень-березень, травень-червень, серпень-грудень1997року, січень 1998 року, грудень 2001 року.

Згідно вимог закону, розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Якщо ж нарахована заробітна плата за виконану місячну норму праці є нижчою за розмір мінімальної заробітної плати, тоді роботодавець має провести доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яку слід виплачувати щомісяця одночасно з виплатою заробітної плати.

Виплата заробітної плати нижче встановленого державою мінімального рівня без сплати єдиного внеску є грубим порушенням конституційних норм, гальмуванням соціального розвитку суспільства та позбавляє особу права на належне забезпечення в майбутньому.

В матеріалах справи відсутні відомості з яких можна встановити підстави за яких позивач отримував у вищевказаний період заробітну плату в розмірі меншому ніж визначений законом мінімум (в листопаді 1992 року та в листопаді 1998 року взагалі не отримував). Доказів того, що дане нарахування відбулось з вини позивача, а не роботодавця матеріали справи не містять, протилежного відповідачем не доведено.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів, що роботодавцем не подавались відомості про застраховану особу ОСОБА_1 та не сплачувалися страхові внески впродовж зазначеного періоду.

Також суд зазначає, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 має загальний страховий стаж на інших посадах та видах робіт.

Крім того, згідно архівної довідки КП «Трудовий архів» від 15.02.2019 № 39 працюючи в радгоспі «Усівський» позивач отримував відрядно-преміальну оплату праці, що є однією з форм преміальної системи заробітної плати, яка базується на відрядній та погодинній оплаті праці.

Також, суд не погоджується з доводами відповідача, що згідно пільгової довідки № 21-Д від 29.01.2019 виданої ТОВ «Агро-С» та результату звірки відомостей, наданих для обчислення пенсії, з первинними документами №2139/03 від 13.03.2019, стаж роботи трактористом в даній організації становить 9 років 7 місяців та 26 днів.

Як виходить зі змісту зазначеної довідки, в ній вказано період роботи позивача з 05.05.2009 по 31.12.2018. Разом з тим, в матеріалах справи також міститься довідка цього ж Товариства, згідно якої позивач працює в ТОВ «Агро-С» з 05.05.2009 по даний час, підстави видачі довідки розрахунково-платіжні відомості за 2009-2019 роки. Тобто, в 2019 році позивач продовжував працювати у вищевказаному Товаристві. Трудова книжка позивача не містить відомостей про те, що в 2018 році він був звільнений із займаної посади.

Таким чином пільговий стаж роботи позивач з 05.05.2018 по 28.02.2019 (момент звернення до відповідача) становить 9 років 9 місяців 24 дні.

Суд звертає увагу, що відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 у справі №687/975/17 та від 6 лютого 2018 р. у справі № 677/277/17. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, позивач має правові підстави для призначення пільгової пенсії за віком, передбаченої п. «в» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Разом з цим, щодо призначення позивачу пільгової пенсії з 01.03.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією або з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах 28.02.2019, що не заперечувалось і представником відповідача.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням наведеного, суд визнає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату пільгової пенсії позивачу за віком, передбаченої п. «в» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 28 лютого 2019 року, тобто з моменту звернення з вищевказаною вимогою.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог частини третьої статті 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. згідно з платіжним дорученням № 0.0..1 від 23.07.2019.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 768,40 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-77, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії Переяслав-Хмельницького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не призначення та не виплати позивачу пільгової пенсії за віком, передбаченої п. «в» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) області здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) призначення та виплату пільгової пенсії за віком, передбаченої п. «в» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 28 лютого 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривен сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 13.12.2019

Суддя Я.В. Горобцова