Справа № 620/1761/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1761/19 Головуючий у 1 інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушової О.В. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму завданої державі невідшкодованої шкоди, у розмірі 1691,61 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на адресу Військової частини НОМЕР_1 від начальника Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку був надісланий протокол про адміністративне правопорушення КИЧР № 00234 від 29 вересня 2015 року.

Вказаний протокол складений Військовою службою правопорядку відносно старшого механіка старшого солдата ОСОБА_2 за порушення ч. 2 ст. 178 КУпАП та встановлено, що 29 вересня 2015 року ОСОБА_2 затриманий патрулем ВСП в громадському місці у нетверезому стані.

Наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 07 жовтня 2015 року № 228 оператору ПТРК старшому солдату військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_2 , відповідно до ст. 49 та ст. 58 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оголошено догану.

На підставі подання Військової прокуратури Чернігівського гарнізону від 07 лютого 2018 року №14-537 та Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14 лютого 2018 року №94, було проведено службове розслідування по факту безпідставного нарахування грошових коштів.

Актом службового розслідування №34 від 02 квітня 2018 року встановлено, що старшого солдата ОСОБА_2 було затримано патрулем ВПС в громадському місці в нетверезому стані, внаслідок чого, відповідно до ст. 49 та ст. 58 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, йому було оголошено догану. Разом з тим, рапорт на преміювання та позбавлення премії солдата ОСОБА_2 командиром ОСОБА_1 до стройової частини не надавався, що призвело до безпідставної виплати грошового забезпечення у розмірі 1691,61 грн. та завдання цим шкоди державі.

Вважаючи, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача державі завдана шкода, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі Положення).

Пунктом 2 вищевказаного Положення передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Згідно п. 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 31.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (далі - Інструкція №260) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Преміювання здійснюється згідно з інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням.

В силу п. 31.4 Інструкції №260, виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

Згідно пункту 31.6 Інструкції №260, командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння).

Як вбачається з матеріалів справи, Актом службового розслідування №34 від 02 квітня 2018 року встановлено, що командиром ремонтного взводу солдатом ОСОБА_1 , було порушено вимоги п. 2.3 Інструкції про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 та нанесена шкода державі (а.с. 31-36).

06 березня 2017 року Командиром військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » затверджено Інструкцію про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 (а.с. 28-30).

Відповідно до п. 2.3 вищезазначеної Інструкції, командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння).

Матеріали справи свідчать, що протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 178 КУпАП від 29 вересня 2015 року КИЧР №000234, що складений Військовою службою правопорядку відносно старшого механіка старшого солдата ОСОБА_2 , встановлено, що 29 вересня 2015 року ОСОБА_2 був затриманий патрулем ВСП в громадському місці у нетверезому стані (а.с. 20-21).

Згідно супровідного листа Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку від 29 вересня 2015 року №1552, вказаний протокол надійшов на адресу Військової частини НОМЕР_1 01 жовтня 2015 року (а.с. 19).

Так, в Акті службового розслідування №34 від 02 квітня 2018 року зазначено, що рапорт на позбавлення премії солдата ОСОБА_2 командиром ОСОБА_1 до стройової частини не надавався, що призвело до безпідставної виплати грошового забезпечення у розмірі 1691,61 грн. та завдання цим шкоди державі.

Колегія суддів зазначає, що, відповідно до п. 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Таким чином, обов`язковою умовою для притягнення до матеріальної відповідальності є встановлення наявності протиправної поведінки та вини особи.

Так, відповідно до п. 2.3 Інструкція про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Колегія суддів зазначає, що проступок ОСОБА_2 було вчинено 29 вересня 2015 року, разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, коли було подано команду про подання рапортів в вересні 2015 року та до якого часу необхідно було подати рапорти безпосереднім керівникам.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що станом на день подання командиру військової частини клопотань безпосередніх командирів про виплату чи позбавлення премії підлеглим військовослужбовцям, ОСОБА_1 було відомо про вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними доказами протиправність діяння та наявність вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди у розмірі 1691,61 грн.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.
Повний текст постанови виготовлено 16.12.2019 року.