Справа № 320/2176/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2176/19 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправною відмову Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області у вирішенні питання про призначення їй пенсії за вислугу років згідно статей 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення їй пенсії за вислугу років згідно статей 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, з відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , остання перебувала з 07.08.1989 по 14.02.2003 на посаді диспетчера 15-ППЧ по охороні смт. Ржищів (в підрозділах МВС); з 14.02.2003 по 01.08.2011 - диспетчера 15-ППЧ по охороні м. Ржищів (в підрозділах МНС); з 01.08.2011 по 31.03.2012 - диспетчера 42 ДПЧ Кагарлицького РВ (м. Ржищів); з 01.04.2012 по 01.10.2012 - диспетчера 42 ДПЧ м. Ржищів; з 01.10.2012 по 11.06.2013 - диспетчера 20 ДПРЧ м. Ржищів Кагарлицького району 4 ДПРЗ; з 12.06.2013 по 17.08.2017 - диспетчера 20 ДПРЧ м. Ржищів Кагарлицького району 4 ДПРЗ.

З 17.08.2017 ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з виплатою вихідної допомоги, згідно з витягу з наказу від 17.08.2017 № 122 о/с.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою до ГУ ДСНС України у Київській області про призначення пенсії за вислугу років.

На вказану заяву відповідач листом від 11.03.2019 повідомив позивача, що згідно положень статей 1, 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію за вислугу років на підставі цього Закону мають особи, зокрема, які перебували на службі в державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту та з неї звільнені. З урахуванням того, що на момент звільнення у позивача не було спеціального звання, відповідно і права на пенсію на умовах цього Закону вона не має.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, вважаючи такі дії протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) мають: особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби.

Положенням пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», до вислуги років зараховується: служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.09.2014 № 928, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.2019 за № 1160/25937, затверджено Перелік посад службовців у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які надалі були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом служби цивільного захисту, час перебування на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії (далі - Перелік).

Відповідно до п. 31 Переліку посада диспетчера може зараховуватись до вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» лише у разі, переведення з посади службовця (диспетчера) на посади, що заміщуються рядовим і начальницьким складом служби цивільного захисту.

Відповідно до п. 3 Загальних питань Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. № 593, особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціального звання.

Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують причетність посади позивача до категорії посад, на які розповсюджуються підстави для зарахування стажу перебування на такій посаді до вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набував статусу службовця служби цивільного захисту, не приймав відповідну присягу та їй не присвоювалося спеціального звання. Тобто, остання не вступала на службу цивільного захисту, відтак на момент звернення до органів державного пенсійного забезпечення щодо призначення пенсії, період роботи на посадах диспетчера державної пожежної охорони, за попередні роки не враховується до спеціального стажу, який надає право на пенсію за вислугу років згідно із статтею 12 Закону № 2262-ХІІ.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції надано вірну оцінку наявним обставинам справи, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції, апелянтом не надано.

Доводи апелянта про те, що на позивача розповсюджується п. «і» ч.1 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб», колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту і пункту 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки.

З аналізу наведеної норми вбачається, що умовою для зарахування стажу перебування на посаді диспетчера, яку обіймала позивач, є вступ останньої на службу цивільного захисту, у зв`язку з тим, що її посаду переведено в категорію посад, що заміщуються особами рядового і начальницького складу.

Проте, в матеріалах справи відсутні, та апелянтом до суду не надано доказів того, що позивачем було укладено контракт з органами ДСНС України та доказів присвоєння ОСОБА_1 спеціального звання.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що на момент припинення трудових відносин зі службою цивільного захисту (звільнення з роботи як вільнонайманої особи) 17.08.2017 позивач, установленим Законом № 2262-ХІІ критеріям не відповідала, а тому права на призначення пенсії за цим Законом не має.

Також, колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, та не містить нових доказів, фактів та доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а апеляційна скарга за своїм змістом не спростовує висновків суду, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 16.12.2019 року.