Справа № 160/10107/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, встановлення наявності компетенції, -
17.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради (далі управління, відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у порушенні режиму розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.09.2018 року, відповідно до порядку ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 9, 29, 33, 45 Закону України «Про інформацію», зазначивши вимоги закону, які було порушено згідно зі ст. 249 КАС України;
- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, що виявилася у невжитті заходів усунення причин, які породжують подання скарги ОСОБА_1 від 14.05.2019 року вх. № 590 і заяви ОСОБА_1 від 03.06.2019 року вх. № 625;
- захистити права ОСОБА_1 на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення нормативно-правового акту, Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, скарга ОСОБА_1 від 14.05.2019 року за вх. № 590 і заява ОСОБА_1 від 03.06.2019 року за вх. № 625 вважаються належно не розглянутими;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів надати негайно копію рішення від 26.02.2019 року у справі № 215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду і надати копію правового акту, яким Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради забороняє надати ОСОБА_1 довідку, де буде зазначено, що ОСОБА_1 постійно надає послуги по догляду за особою з інвалідністю, а також індивідуальним актом визначити місце його мешкання, відповідно до ст. ст. 3, 19, 22, 33, 71 Конституції України;
- захистити права ОСОБА_1 , пов`язані з виборчим процесом, захистом соціальних прав, свободою пересування та вільним вибором місця проживання, відповідно до ст. ст. 3, 19, 22, 33, 46, 69 71 Конституції України, шляхом встановлення наявності компетенції (повноважень) Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради прийняти рішення по складенню акта про місце перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_1 надає соціальні послуги інваліду для складання і надання довідки про склад сім`ї.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вважає протиправною бездіяльність відповідача, що виявилась у порушенні режиму розгляду його заяви від 20.09.2018 року, відповідно до порядку ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 9, 29, 33, 45 Закону України «Про інформацію», а також, бездіяльності відповідача, що виявилась у невжитті заходів усунення причин, які породжують подання скарги ОСОБА_1 від 14.05.2019 року вх. № 590 і заяви ОСОБА_1 від 03.06.2019 року вх. № 625. Це, за поясненнями позивача, має наслідком порушення його права на інформацію, права на визначення місця його мешкання, виборчих та соціальних прав, свободою пересування та вільним вибором місця проживання, відповідно до ст. ст. 3, 19, 22, 33, 46, 69 71 Конституції України. Відповідно до вимог позивача, за наслідками встановлення судом порушень відповідачем його прав та свобод необхідно зазначити закон, вимоги якого порушені, згідно з положеннями ст. 249 КАС України.
Ухвалою суду від 22.10.2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу відповіді на відзив.
У встановлений судом строк відповідач надав суду відзив на позов та витребувані у нього ухвалою суду від 22.10.2019 року письмові докази, а саме копії: заяви позивача від 20.09.2018 року № 563; відповіді управління від 03.10.2018 року № 6318 на заяву від 20.09.2018 року; реєстру відправлення відповіді на заяву від 20.09.2019 року; скарги позивача від 14.05.2019 року вх. № 590; запрошення від 29.05.2019 року № 3087; реєстру витрат конвертів, де зазначено відправлення позивачу запрошення за вих. № 3087; відповіді управління від 07.06.2019 року № 3349 на скаргу позивача від 14.05.2019 року; реєстру витрат конвертів, де зазначено відправлення позивачу відповіді на скаргу за вих. № 3349; реєстру відправлення відповіді за вих. № 3349; заяви позивача від 03.06.2019 року за вх. № 625; відповіді від 12.06.2019 року за вих. № 3171 на заяву позивача від 03.06.2019 року; реєстру витрат конвертів, де зазначено відправлення позивачу відповіді на заяву за вих. № 3171; повідомлення відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради від 24.09.2019 року за № 419/02-вих.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 , бо ним не було допущено бездіяльності при розгляді його звернень у формі заяви від 20.09.2018 року, скарги від 14.05.2019 року за вх. № 590 та заяви від 03.06.2019 року за вх. № 625. Адже, по-перше, звернення позивача від 20.09.2018 року було розглянуто без участі позивача, бо у своїй заяві він не зазначив про вимогу бути присутнім при розгляді його звернення. За поясненнями відповідача, відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», розгляд звернення у присутності заявника є можливим на його прохання. Ураховуючи це, відповідач у письмовій відповіді від 03.10.2018 року надав вичерпні роз`яснення щодо порушених позивачем у зверненні питань.
По-друге, у відповідь на скаргу позивача від 14.05.2019 року за вх. № 590 відповідачем було надіслано запрошення для участі у розгляді його скарги. Проте, позивач у призначений час до управління не з`явився, тому скарга була розглянута без його участі та підготовлена відповідь від 07.06.2019 року за вих. № 3349, відповідно до питань, викладених у скарзі. Листи позивачу були направлені простою кореспонденцією, а не рекомендованим листом з повідомленням про отримання, тому як зазначив відповідач, у нього відсутні докази отримання позивачем вказаної кореспонденції, хоча є докази її направлення.
По-третє, відповідач зазначив, що розглянув заяву позивача від 03.06.2019 року за № 625 та надав відповідь за результатами її розгляду щодо кожного з порушених у ньому питань. Також, як пояснив відповідач, позивач не має зареєстрованого місця проживання, бо з 08.11.2013 року він був знятий з місця реєстрації та до теперішнього часу не зареєстрований. Відповідач неодноразово повідомляв позивача про необхідність особистого вирішення питання про реєстрацію місця проживання. Також, за поясненнями відповідача, протягом 2019 року позивачу було видано 1493 довідки встановленого зразка про перебування на обліку в управлінні як отримувача компенсаційної виплати.
Водночас, відповідач зазначив, що є структурним підрозділом виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради та здійснює свою діяльність у межах повноважень, наданих йому законом, а до його повноважень не входить прийняття нормативних та інших актів у формі рішень, бо він не є суб`єктом правотворчості. Тим більше, відповідач не є розпорядником документів, складених судом, тому з питань отримання судових рішень відповідач рекомендує позивачу звернутись до відповідного суду.
Таким чином, враховуючи викладене, відповідач вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 та просить суд відмовити у задоволенні позову.
У встановлений судом строк позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що дії відповідача порушують ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян». При цьому, позивач посилається на порушення відповідачем порядку оформлення відзиву на позов, з урахуванням чого вважає, що на підставі ч. 2 ст. 167 КАС України заяви, які подано без додержання вимог ч. 1 ст. 167 КАС України, є очевидно необґрунтованими та повертаються.
Також, позивач вважає, що відповідач не виконав загальні вимоги до форми відзиву, не виклав свої заперечення проти позову, бо розглядає зовсім інші обставини і предмет спору, відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, а саме, щодо порядку реєстрації місця проживання, а його позовні вимоги стосуються бездіяльності, яка виявилась у порушенні правової позиції ст. ст. 3, 19, 22, 33, 46, 69 71 Конституції України, у неприйнятті після розгляду його зави та скарги рішення, постанови, тобто правового акту на підставі ст. ст. 3, 8, 19, 33, 34, 71 Конституції України, ст. ст. 7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян». Як зазначив позивач, це є підставою відхилення заперечень, як і мотивів їх визнання. На думку позивача, листи відповідача від 03.10.2018 року за вих. № 6318, від 07.06.2019 року за вих. № 3349, від 12.06.2019 року за вих. № 3171 підтверджують його бездіяльність. Адже, у своїх зверненнях позивач просив зафіксувати місце його тимчасового мешкання, бо він не має житла. Тому, на думку позивача, наведені у відзиві заперечення повинні бути відхилені судом.
Крім того, за поясненнями позивача, жоден правовий акт не забороняв відповідачу актом визначити місце його тимчасового мешкання та видати довідку і копію рішення. Адже, факт реєстрації його місця проживання зазначений штампом у паспорті, факт, що позивач має житло, а також факт того, що він мешкає на вулиці чи за адресою: АДРЕСА_1 , документально не визначений. Тому, йому неможливо покращити житлові умови, встати на квартирний облік, перереєструвати місце проживання, отримати довідку про склад сім`ї та голосувати на виборах.
З урахуванням викладеного, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги.
Суд, враховуючи положення ст. 257, ст. 261, ст. 262 КАС України, розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.09.2018 року позивач звернуся до відповідача з заявою, в якій просив:
- прийняти рішення про реєстрацію з 20.09.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за юридичною адресою: АДРЕСА_2 , спеціалізованого закладу, який здійснює облік бездомних громадян, відповідно до статей 2, 6, 9 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»;
- надати рішення та вхідний номер, дату отримання його заяви від 20.09.2018 року;
- вжити систему заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин виникнення бездомності та безпритульності, запобігти втраті цих прав і попередити виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з відсутністю у них житла, звернувшись до відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривий Ріг ради та надати ОСОБА_1 вихідний номер і дату відправки;
- повідомити про вжиті заходи щодо конституційних гарантій, передбачених ст. ст. 3, 33, 46 Конституції України;
- розпорядженням гарантувати право ОСОБА_1 на одержання допомоги та свободу пересування, вільний вибір місця проживання, відповідно до ст. ст. 33, 46, 68 Конституції України, копію якого надати ОСОБА_1 для ознайомлення;
- надати засвідчену належним чином копію положення чи статут про КУ Будинку нічного перебування КМР;
- надати запрошення для ОСОБА_1 з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду його заяви від 20.09.2018 року.
На підтвердження направлення відповіді на заяву позивача від 20.09.2018 року за вх. № 563 відповідач надав суду копії реєстру відправлення відповіді та реєстру витрат конвертів.
14.05.2019 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою за вх. № 590, в якій просив:
- розпорядженням визнати рішення комісії від 18.04.2019 року таким, що не усуває причини, які призвели до подання заяви від 14.05.2018 року голові виконавчого комітету Терінвскьої районної у місті Кривий Ріг ради;
- провести службове розслідування і за перевищення посадових обов`язків, халатне відношення до своїх обов`язків ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності за непідкорення конституційним принципам ст. ст. 3, 22, 68 Конституції України;
- індивідуальним актом визначити місце його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , за якою позивач надає соціальні послуги інваліду для складання і надання довідки про склад сім`ї для призначення усіх видів допомоги і забезпечення для ОСОБА_1 рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання, належного розрахунку субсидії на комунальні послуги;
- надати негайно копію рішення від 26.02.2019 року у справі № 215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду;
- надати повідомлення про повноваження осіб, їх повні ПІБ, які приймали участь на засіданні комісії, секретарем якої є Т. Вуколова, і яке відбулося 18.04.2019 року по виконанню рішення від 26.02.2019 року у справі № 215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду;
- надати запрошення для ОСОБА_1 з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду скарги ОСОБА_1 від 24.05.2019 року.
У відповідь на вказану вище скаргу відповідач надіслав позивачу запрошення від 29.05.2019 року № 3087, в якому повідомив ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду його скарги. Факт направлення позивачу вказаного запрошення підтверджується реєстром витрат конвертів, що міститься в матеріалах справи.
Також, за результатами розгляду скарги позивача від 14.05.2019 року управлінням було направлено відповідь від 07.06.2019 року № 3349, в якій управління повідомило Стояновського В ОСОБА_4 про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року, справа № 215/3060/18, була створена тимчасова комісія з метою всебічного вивчення питань, викладених у зверненні позивача від 14.05.2018 року.
Як зазначено у відповіді, виконавчим комітетом надана детальна відповідь на заяву позивача від 14.05.2018 року, в якій зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», відсутні підстави для проведення службового розслідування щодо начальника відділу грошових виплат і компенсацій управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради Зубко ОСОБА_5 . ОСОБА_6 . за змістом скарги відсутні. Також, як зазначив відповідач, Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» (скасована Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 року № 233 «Деякі питання державної допомоги окремим категоріям громадян») не було передбачено складання акту обстеження умов проживання отримувачів компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або престарілим, який досяг 80-річного віку. З питання умов реєстрації місця проживання та видачі довідки про склад сім`ї відповідач повторно рекомендував ОСОБА_1 звернутися до відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, бо управління немає делегованих повноважень щодо визначення місця перебування та жодним чином не обмежує свободу пересування. З приводу надання ОСОБА_1 копії рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року, справа № 215/3060/18, відповідач повідомив його про те, що управління не є розпорядником документів, складених судом та рекомендував звернутися до суду із відповідною заявою.
На підтвердження направлення вказаної відповіді на скаргу позивача від 14.05.2019 року відповідач надав копії реєстрів направлення відповіді на витрат конвертів.
03.06.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою за вх. № 625, в якій просив його:
- надати повідомлення про повноваження осіб, їх повні ПІБ, які приймали участь на засіданні комісії, секретарем якої є Т. Вуколова і яке відбулося 18.04.2019 року по виконанню рішенням від 26.02.2019 року у справі № 215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду;
- надати розпорядження, відповідно до якого буде розглядатися скарга ОСОБА_1 від 14.05.2019 року та де будуть зазначені повноваження, посади осіб, які будуть приймати рішення чи рекомендації;
- визнати рішення комісії від 18.04.2019 року таким, що не усуває причини, які призвели до подання заяви від 14.05.2018 року голові виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради;
- зазначити посадових осіб, які мають повноваження розпочати службове розслідування за перевищення посадових обов`язків ОСОБА_3 ;
- зазначити посадових осіб, які мають повноваження індивідуальним актом визначити місце мешкання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_1 надає соціальні послуги інваліду для складання і надання довідки про склад сім`ї для призначення усіх видів допомоги і забезпечення для ОСОБА_1 рівня життя не нижче від прожиткового мінімуму та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання, належного розрахунку субсидії на комунальні послуги;
- надати роз`яснення відповідно до виконання рішення від 26.02.2019 року у справі № 215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду, де зазначити окремим пунктом: чи є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради окремою юридичною особою;
- надати копію правового акту, який не суперечить Конституції України і забороняє управлінню надати ОСОБА_1 довідку, де буде зазначено, що ОСОБА_1 постійно надає послугу по догляду за особою з інвалідністю, а також індивідуальним актом визначити місце мешкання ОСОБА_1
12.06.2019 року у відповідь на вказану заяву позивача управлінням був направлений лист за вих. № 3171, в якому відповідач повідомив, що проведені дії щодо виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року, справа № 215/3060/18, а також повторно роз`яснив ті відомості, які повідомляв позивачу у попередньому листі-відповіді, складеному на звернення позивача від 14.05.2019 року.
На підтвердження факту направлення листа-відповіді на заяву позивача від 03.06.2019 року відповідач надав суду копії реєстрів витрат конвертів та направлення відповіді на заяву.
Також, в матеріалах справи міститься лист за вх. № 3244 від 30.09.2019 року відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 24.09.2019 року за № 419/02-вих з повідомленням про те, що ОСОБА_1 , 1963 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 22.12.2011 року та знятий з реєстрації 08.11.2013 року, згідно з повідомленням про припинення підстав для проживання.
Проте, вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність, що виявилася у порушенні режиму розгляду його заяви від 20.09.2018 року, відповідно до порядку ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 9, 29, 33, 45 Закону України «Про інформацію», зазначивши вимоги закону, які було порушено згідно зі ст. 249 КАС України, та у невжитті заходів усунення причин, які породжують подання ним скарги від 14.05.2019 року вх. № 590 і заяви від 03.06.2019 року вх. № 625, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогами про захист його права на інформацію, а також його права, пов`язані з виборчим процесом, захист соціальних прав, свободою пересування та вільним вибором місця проживання.
Тому, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу бездіяльності відповідача щодо порушення режиму розгляду звернень позивача та порушенням його прав на інформацію, виборчих прав, соціальних прав, вільним вибором місця проживання.
Суд, вирішуючи спірні правовідносини по суті, виходить з наступного.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України від 11.12.2003 року № 1382-ГУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Законом України від 01.06.2000 року № 1768-111 «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», Положенням про управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради, затвердженим рішенням Тернівської районної у місті Кривому Розі ради від 31.08.2018 року № 281.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у порушенні режиму розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.09.2018 року, відповідно до порядку ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 9, 29, 33, 45 Закону України «Про інформацію», зазначивши вимоги закону, які було порушено згідно зі ст. 249 КАС України; визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, що виявилася у невжитті заходів усунення причин, які породжують подання скарги ОСОБА_1 від 14.05.2019 року вх. № 590 і заяви ОСОБА_1 від 03.06.2019 року вх. № 625; захист права ОСОБА_1 на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення нормативно-правового акту, Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, скарга ОСОБА_1 від 14.05.2019 року за вх. № 590 і заява ОСОБА_1 від 03.06.2019 року за вх. № 625 вважаються належно не розглянутими, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є пов`язаними між собою, бо стосуються розгляду питання щодо порушення відповідачем права позивача на інформацію.
Так, відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
За приписами ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Суд зазначає, що Закон України «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг, встановлений статтями 15, 16 вищевказаного Закону.
Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені у них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства, забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян».
Частиною 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
знайомитися з матеріалами перевірки;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», орган державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».
Аналіз зазначених вище норм вказує, що громадяни України мають право звертатися до органів державної влади та місцевого самоврядування із зверненнями, а органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані у встановлений законом строк об`єктивно і вчасно розглядати звернення, перевіряти викладені у них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства, забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду.
Таким чином, реалізувавши своє право, позивач звернувся до відповідача з заявами від 20.09.2018 року, від 03.06.2019 року та скаргою від 14.05.2019 року, які становляться предмет судового розгляду, на яку відповідачем у встановлений законом строк були надані відповіді, що підтверджується матеріалами справи та про що зазначалось вище.
У позові позивач посилається на норми ст. ст. 9, 29, 33, 45 Закону України «Про інформацію», зазначаючи про порушення відповідачем правового режиму розгляду його заяви від 20.09.2018 року.
Суд зазначає, що відповідно ст. 9 Закону України «Про інформацію», основними видами інформаційної діяльності є створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорона та захист інформації.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про інформацію», інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.
Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Аналіз викладених вище норм, на порушення яких посилається позивач, вказує, що такі норми регламентують загальні положення закону про регулювання відносин щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації. При цьому, у зверненні позивача від 20.09.2018 року, як і у зверненнях від 14.05.2019 року, від 03.06.2019 року, що становлять предмет судового розгляду, не зазначено про інформацію з обмеженим доступом, що могла б становити предмет суспільного інтересу, та про це не зазначалось відповідачем при наданні відповідей на жодне із вказаних вище звернень.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем не було порушено правового режиму розгляду ані заяви позивача від 20.09.2018 року, ані пов`язаних із нею скарги від 14.05.2019 року за вх. № 590, заяви від 03.06.2019 року за вх. № 625, з урахуванням чого позивачу була надана вся необхідна інформація в рамках наданих йому відповідей на звернення, чим забезпечена реалізація права позивача на інформацію.
Водночас, суд зазначає, що статей 33 та 45 Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 року № 2657-XII в редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідача та виникнення спірних правовідносин, не містить. Тому, посилання позивача на вказані норми не беруться судом до уваги.
При цьому, дослідивши зміст листів з відповідями відповідачу щодо порушених у його зверненнях питаннях від 20.09.2018 року, від 14.05.2019 року, 03.06.2019 року, суд встановив, що відповідач роз`яснив та виклав висновки по кожному питанню в межах наданих йому законом повноважень.
Натомість, позивач вважає, що відповідачем було порушено його право на інформацію, бо за результатами розгляду його звернення не прийнято нормативно-правового акту.
З цього приводу суд зазначає, що надання відповіді по суті порушених у зверненнях до державного органу питань, є дискрецією органу державної влади.
За змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
При цьому, суд бере до уваги твердження відповідача про те, що управління не є суб`єктом правотворчості та не має повноважень приймати нормативно-правові акті, які підлягають обов`язковій державній реєстрації та обліку у Єдиному державному реєстрі нормативних актів.
Адже, відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

У разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районної у місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до п. 1.4 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 року № 34/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.05.2013 року за № 742/23274, нормативно-правовий акт офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Аналіз викладених вище норм вказує, що нормативно-правовий акт приймається уповноваженим на це суб`єктом нормотворення. При цьому, відповідно до викладених вище положень Закону України «Про місцеве самоврядування», управління не є суб`єктом нормотворення, бо є юридичною особою структурним підрозділом Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради та діє у межах повноважень, визначених Положенням про Управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради, затвердженого рішенням Тернівської районної у місті ради від 31.08.2018 року № 281.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіривши правомірність дій (бездіяльності) відповідача при розгляді звернень позивача від 20.09.2018 року, від 14.05.2019 року, 03.06.2019 року щодо їх відповідності вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, доходить висновку, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності при наданні позивачу відповіді на його звернення. Адже, відповідач надав суду належні та допустимі докази правомірності своїх дій щодо надання ним відповіді на звернення позивача, які розглянув та вирішив у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З цього приводу суд також зазначає, що відповідно до положень ст. 249 КАС України, передбачений порядок та підстави постановлення судом окремої ухвали.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд зазначає, що аналіз викладеної вище норми КАС України вказує, що мета постановлення окремих ухвал як заходу реагування полягає в тому, що суд, якщо виявить під час розгляду справи порушення закону і встановить причини та умови, що сприяли його порушенню, може постановити окрему ухвалу та направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Тому, враховуючи, що під час розгляду справи судом не було виявлено порушення відповідачем закону, в тому числі і при розгляді звернень позивача, у суду відсутні правові підстави для застосування положень ст. 249 КАС України.

Також, суд зазначає, що з огляду на те, що позовна вимога позивача про захист права ОСОБА_1 на інформацію шляхом зазначення окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення нормативно-правового акта управління, його скарга від 14.05.2019 року, заява від 03.06.2019 року вважаються належно не розглянутими, є похідною від основної щодо неї позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів усунення причин, які породжують подання скарги від 14.05.2019 року і заяві від 03.06.2019 року. Тому, така позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Адже, по-перше, на порушені питання відповідачем були надані відповіді у листах, про що судом зазначалось вище, тобто забезпечене йому та реалізоване ним право на інформацію, а по-друге, законом не визначено таких повноважень відповідача, як прийняття нормативно-правових актів або звернення до відповідних органів з клопотаннями щодо цього.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що пов`язані між собою позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у порушенні режиму розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.09.2018 року, відповідно до порядку ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 9, 29, 33, 45 Закону України «Про інформацію», зазначивши вимоги закону, які було порушено згідно зі ст. 249 КАС України; визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, що виявилася у невжитті заходів усунення причин, які породжують подання скарги ОСОБА_1 від 14.05.2019 року вх. № 590 і заяви ОСОБА_1 від 03.06.2019 року вх. № 625; захист права ОСОБА_1 на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення нормативно-правового акту, Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, скарга ОСОБА_1 від 14.05.2019 року за вх. № 590 і заява ОСОБА_1 від 03.06.2019 року за вх. № 625 вважаються належно не розглянутими, задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів надати негайно копію рішення від 26.02.2019 року у справі № 215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду і надати копію правового акту, яким Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради забороняє надати ОСОБА_1 довідку, де буде зазначено, що ОСОБА_1 постійно надає послуги по догляду за особою з інвалідністю, а також індивідуальним актом визначити місце його мешкання, відповідно до ст. ст. 3, 19, 22, 33, 71 Конституції України; про захист прав ОСОБА_1 , пов`язаних з виборчим процесом, захист соціальних прав, свободою пересування та вільним вибором місця проживання, відповідно до ст. ст. 3, 19, 22, 33, 46, 69 71 Конституції України, шляхом встановлення наявності компетенції (повноважень) Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради прийняти рішення по складенню акта про місце перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_1 надає соціальні послуги інваліду для складання і надання довідки про склад сім`ї, суд зазначає наступне.

Вказані вище позовні вимоги є пов`язаними між собою в частині, що стосується вимоги позивача про визначення його місця мешкання, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 69 Конституції України, народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії.

Відповідно до ст. 70 Конституції України, право голосу на виборах і референдумах мають громадяни України, які досягли на день їх проведення вісімнадцяти років.

Не мають права голосу громадяни, яких визнано судом недієздатними.

Відповідно до ст. 71 Конституції України, вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Суд бере до уваги посилання відповідача на те, що розгляд заяви на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям - на підставі вимог Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», відповідно до умов, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям»; заяви на призначення субсидії - на підставі вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива».

Відповідно до п. п. 3, 4 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управлінням за зареєстрованим місцем проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.

Соціальна допомога може бути призначена і виплачена за місцем фактичного проживання заявника за умови неотримання такої допомоги в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Аналіз викладених вище норм вказує, що зареєстроване місце проживання є визначальним для можливості реалізації позивачем його виборчих прав та соціальних прав, на порушення яких він вказує у своєму позові. З цього приводу судом було встановлено, що позивачу неодноразово повідомлялось відповідачем про те, що йому необхідно самостійно зареєструвати своє місце мешкання, надавши необхідні документи до відділу реєстрації місця проживання.

Суд зазначає, що реєстрація місця проживання та перелік необхідних документів, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», що встановлює правила реєстрації місця проживання громадян.

Суд бере до уваги пояснення відповідача про те, що кілька років позивач фактично проживає за адресою матері, за якою здійснює догляд ( АДРЕСА_3 ), але до теперішнього часу не зареєстрував місце проживання за даною адресою. Крім того, як було встановлено судом, спеціалістами управління було з`ясовано, що він 08.11.2013 року був знятий з реєстрації за адресою, вказаною у паспорті ( АДРЕСА_2 ) та до теперішнього часу не має зареєстрованого місця проживання. Адже, з відсутністю місця реєстрації пов`язані можливості позивача на призначення допомоги чи субсидії. При цьому, вищевказаними нормами не передбачено обов`язку відповідача у разі відсутності у заявника зареєстрованого місця проживання складати акт про його фактичне проживання та на його підставі призначати допомогу чи субсидію. Тим більше, що управління не має делегованих повноважень визначати індивідуальним актом місця проживання громадян та забезпечувати його виборчі права.

Також, як зазначив відповідач, позивач перебуває на обліку в управлінні як одержувач компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи або престарілим, який досяг 80-річного віку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 832. Неодноразово протягом 2014 2019 років позивач звертався до управління для перевірки права на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Проте, у зв`язку з тим, що позивач не зареєстрував своє місце проживання, надання необхідного для призначення допомоги або субсидії пакету документів, управління не має можливості вирішити по суті питання, викладені у зверненнях позивача (призначити йому державна соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та субсидію).

Крім того, за поясненнями відповідача позивачу неодноразово в усній та письмовій формі надавалися роз`яснення щодо порядку призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, наданню одноразової матеріальної допомоги мешканцям району за рахунок бюджетних коштів. Також, зазначалось, що управлінням у межах наданих повноважень здійснювались усі можливі дії по збору документів для призначення позивачу соціальних допомог (запити до відділення реєстрації місця проживання громадян виконкомів Тернівської та Покровської районних місті рад, до КУ «Будинок нічного перебування»).

Суд бере до уваги також і посилання відповідача на те, що відповідно до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 року № 345, здійснюється порядок оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, а також видача довідки про перебування на обліку в управлінні та отримання (неотримання) соціальної допомоги здійснюється та нею затверджено форму довідки, яка не передбачає підтвердження факту здійснення отримувачем допомоги по догляду за особою з інвалідністю. З урахуванням цього, протягом 2019 року позивачу було видано 1493 довідки встановленого зразка про перебування на обліку в управлінні як отримувача компенсаційної виплати.

Таким чином, з урахуванням викладеного, в ході судового розгляду справи не було встановлено порушення відповідачем виборчих прав та соціальних прав позивача.

Тим більше, суд вказує, що такий спосіб захисту, як встановлення судом наявності компетенції (повноважень) не може слугувати підставою для втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, які, у свою чергу, визначені як нормативно-правовими актами, такі і підзаконними нормативно-правовими актами, про що зазначалось вище.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів надати копію правового акту, яким Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради забороняє надати ОСОБА_1 довідку, де буде зазначено, що ОСОБА_1 постійно надає послуги по догляду за особою з інвалідністю, а також індивідуальним актом визначити місце його мешкання, відповідно до ст. ст. 3, 19, 22, 33, 71 Конституції України; про захист прав ОСОБА_1 , пов`язаних з виборчим процесом, захист соціальних прав, свободою пересування та вільним вибором місця проживання, відповідно до ст. ст. 3, 19, 22, 33, 46, 69 71 Конституції України, шляхом встановлення наявності компетенції (повноважень) Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради прийняти рішення по складенню акта про місце перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_1 надає соціальні послуги інваліду для складання і надання довідки про склад сім`ї задоволенню не підлягають.

З приводу позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача протягом 15-ти днів надати йому негайно копію рішення від 26.02.2019 року в адміністративній справі № 215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду за позовом ОСОБА_1 до голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий ріг ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд окремо зазначає, що така позовна вимога є безпідставною. Адже, відповідач не має повноважень щодо надання доступу до судових рішень, не був учасником справи, що вбачається з копію вказаного рішення суду, що наявна в матеріалах справи.

З цього приводу суд зазначає, що у ст. 251 КАС України визначений порядок вручення рішення суду в адміністративній справі.

Так, відповідно ст. 251 КАС України, копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів із дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса у особи відсутня.

За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Якщо судовим рішенням відповідачеві заборонено вчиняти певні дії і виконання такого рішення потребуватиме вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі внесення записів до відповідних реєстрів, копія такого судового рішення також надсилається судом цим органам та (або) особам у строки та порядку, визначені цією статтею, для негайного виконання.

Копії судових рішень можуть бути видані повторно за заявою особи у порядку, встановленому законодавством.

Судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, може отримати в суді, який розглядав справу як суд першої інстанції, копію рішення, що є в матеріалах цієї справи, ухваленого адміністративним судом будь-якої інстанції.

Відповідно до ст. 2, ст. 4, ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України допускається настільки, наскільки це необхідно для захисту інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення.

Загальний доступ до ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, про відмову у задоволенні клопотання про обшук житла чи іншого володіння особи, про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, про відмову у задоволенні клопотання про проведення негласної слідчої (розшукової) дії забезпечується через один рік після внесення таких ухвал до Реєстру.

Судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Доступ суддів до державної таємниці, що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до Закону України «Про державну таємницю».

Право на доступ до інформаційних ресурсів Реєстру мають посадові чи службові особи, визначені порядком ведення Реєстру.

Кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.

Будь-яке редагування тексту судового рішення не повинно спотворювати його зміст.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Таким чином, аналіз викладених вище норм вказує порядок отримання рішення суду та доступу до судових рішень, тому позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача надати позивачу рішення суду задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, в ході судового розгляду справи спростовані твердження позивача про те, що у відповідача відсутні будь-які заборони визначити місце тимчасового мешкання позивача, надати довідку та видати копію рішення. Адже, без активних дій позивача щодо надання необхідних документів та звернення до відповідних органів державної влади, що здійснюють реєстрацію місця проживання, відповідач, у свою чергу, не наділений законом повноваження щодо видачі довідки про склад сім`ї за відсутністю місця реєстрації заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ст. 139 КАС України, ухвалою суду від 22.10.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання адміністративного позову на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 133 КАС України.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, встановлення наявності компетенції відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складений 18.12.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька