Справа № 140/1699/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11701/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року (головуючого судді Сороки Ю.Ю., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 16 год. 07 хв. в м. Луцьку повний текст рішення складено 02.08.2019) у справі №140/1699/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 24.05.2019 звернулася в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, №, №, № від 10.05.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 10.05.2019 та рішення про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 10.05.2019.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому викладені заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Сахарчук А.А. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Семенюк Л.В. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зауважує, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, то згідно із положеннями частини 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) воно не підлягає апеляційному перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу від 27.02.2019 №794 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки СГД Зуб А.В.» Головним управління ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт перевірки від 08.04.2019 №7588/03-20-13-02/.

Актом перевірки від 08.04.2019 №7588/03-20-13-02/ встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 : п.177.2 ст.177, п.п.177.4.1, п.п.1774.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу (далі - ПК України), внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі - 654 278, 04 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 79 833, 60 грн., за 2018 рік у сумі 574 444, 44 грн.; п.2 ч.1 ст.7, п.2, 3, 9 статті 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI в результаті чого донараховано суму єдиного внеску як самозайнятій особі за 2017 рік на суму 76 548, 88 грн., за 2018 рік - 130 169, 80 грн.; пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3. п.164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір сумі 54 523, 17 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 6 652, 80 грн. та за 2018 рік в сумі 47 870, 37 грн.; п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.4, 201.7 ст.201, п.198.1, п.198.3, п.198.6. ст.198 п.201.10 ст.201 ПК України, внаслідок чого встановлено завищення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку в сумі 805527 грн., в т.ч. за січень 2018 року - на суму 88 704 грн., за червень 2018 року на суму - 163 454 грн., серпень 2018 року - на суму 321 705 грн. листопад 2018 року - на суму 153 113 грн., грудень 2018 року - на суму 78 551 грн. та завищено суму податкового кредиту та від`ємного значення за жовтень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (р. 21) за грудень 2018 року у розмірі 89 908 грн.; п.117.1 ст.117 ПК України, а саме несвоєчасно подано Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 11 до Порядку), щодо наявності у підприємця об`єктів рухомого та нерухомого майна, яке використовувалося платником протягом 2017-2018 роках, (звітність за ф.20-ОПП фактично подано 19.01.2019); п.121.1 ст.121 ПК України, а саме: не забезпечено зберігання частини первинних документів, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань за 2017-2018 роки, зокрема первинні документи, що підтверджують понесені витрати, пов`язані з одержанням доходу.

На підставі акту перевірки від 08.04.2019 №7588/03-20-13-02/, Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення № від 10.05.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 654 278, 04 грн. та штрафними санкціями в сумі 327 139, 02 грн., № від 10.05.2019, яким нараховано штрафні санкції за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декпарування в розмірі 510, 00 грн., № від 10.05.2019, яким нараховано штрафні санкції за платежем адмін. штрафи та інші санкції в розмірі 1700, 00 грн., № від 10.05.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 819 431, 00 грн. та штрафними санкціями в сумі 204 857, 75 грн., № від 10.05.2019, яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 76 001, 00 грн. та нараховано штрафні санкції з ПДВ в розмірі 19 001, 00 грн., № від 10.05.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору в сумі 54 523, 17 грн. та штрафними санкціями в сумі 27 261, 59 грн., рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 28 326, 75 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-№ від 10.05.2019 в сумі 206 718, 68 грн.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційні скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Таким чином, формування витрат для визначення фінансового результату до оподаткування за звітний податковий період здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

При цьому, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України).

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно із пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 ПК України).

Відповідно до підпунктів 5, 6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, самозайняті особи заносять до книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Відповідно до пункту 177.1 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до положень пункту 177.4 статті 177 ПК України фізична особа - підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі зменшити свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму документально підтверджених витрат, які відносять до витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

При цьому, фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктами 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відтак, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів апелянта, судом при розгляді справи підлягали з`ясуванню обставини щодо реального здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами: ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС», ТОВ «СОНОВЛ» за якими позивачем сформовано податковий кредит, належного оформлення первинних документів.

Як слідує з матеріалів справи, 11.12.2001 ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності Луцьким районним управлінням юстиції Волинської області та з 14.12.2001 знаходиться на обліку Луцькому управлінні ГУ ДФС у Волинській області.

Основними видами діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: 47.71 - Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт; 46.71 - Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 45.19 - Торгівля іншими автотранспортними засобами; 46.21 - Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 77.39 - Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.у.і.; 46.31 - Оптова торгівля фруктами й овочами; 52.29 - Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 45.11 - Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.

Судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , що іменується в подальшому «Покупець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАЛ-СОЯ», що іменується в подальшому «Постачальник» укладено договір поставки №1611-17 від 16.11.2017.

За умовами договору поставки №1611-17 від 16.11.2017 TOB «ВАЛ-СОЯ» зобов`язується поставити та передати у власність, а ФОП ОСОБА_1 прийняти та оплатити за макуху соєву, олію соєву (Товар) на умовах, передбачених даним Договором.

Якість, асортимент Товару, одиниця виміру, загальна кількість Товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю Товару, терміни поставки, загальна вартість Товару, якість Товару узгоджується Сторонами та визначається Специфікацією, що є додатковою угодою до цього договору за домовленістю Сторін.

На виконання умов договору поставки №1611-17 від 16.11.2017 TOB «ВАЛ-СОЯ» здійснило поставку товару - «олія соєва» на користь ФОП ОСОБА_1 в листопаді 2017 року в кількості 23, 04 т. на загальну суму 443 520 грн., в тому числі ПДВ - 88 704 грн. та червні-серпні 2018 року на загальну суму 2 425 793 грн., в т.ч. ПДВ - 485 158, 33 тис. грн., в кількості 143,16 т., що підтверджується видатковими накладними №31 від 29.11.2017 на загальну суму 532 224, 00 грн., в тому числі ПДВ 88 704, 00 грн., №3 від 13.06.2018 на загальну суму 473 960, 00 грн., в тому числі ПДВ 78 993, 33 грн., №5 від 19.06.2018 на загальну суму 506 760, 00 грн., в тому числі ПДВ 84 460, 00 грн., №4 від 26.07.2018 на загальну суму 470 205, 00 грн., в тому числі ПДВ 78 367, 50 грн., №1 від 03.08.2018 на загальну суму 474 255, 00 грн., в тому числі ПДВ 79 042, 50 грн., №3 від 10.08.2018 на загальну суму 473 040, 00 грн., в тому числі ПДВ 78 840, 00 грн., №4 від 11.08.2018 на загальну суму 512 730, 00 грн., в тому числі ПДВ 85 455, 00 грн.

Факт поставки товару від TOB «ВАЛ-СОЯ» до ФОП ОСОБА_1 та якісні характеристики товару, підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними та посвідченнями про якість на олію соєву.

ФОП ОСОБА_1 проведено розрахунок з TOB «ВАЛ-СОЯ», що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку.

Витрати пов`язані з придбанням товару у TOB «ВАЛ-СОЯ» включені ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування у декларації про майновий стан та доходи періоду, що перевірявся, а суми податку на додану вартість в розмірі 573 862, 33 грн. відображено у складі податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість періоду, що перевірявся.

Щодо взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» колегія суддів зазначає наступне.

Між ФОП ОСОБА_1 , що іменується в подальшому «Покупець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС», що іменується в подальшому «Продавець» укладено договір купівлі-продажу №04/10-18 від 04.10.2018.

За умовами договору купівлі-продажу №04/10-18 від 04.10.2018 TOB «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» зобов`язується поставити та передати у власність, а ФОП ОСОБА_1 прийняти та оплатити сою, макуху соєву, олію соєву (Товар) на умовах, передбачених даним Договором.

Якість, асортимент Товару, одиниця виміру, загальна кількість Товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю Товару, терміни поставки, загальна вартість Товару, якість Товару узгоджується Сторонами та визначається Специфікацією, що є додатковою угодою до цього договору за домовленістю Сторін.

На виконання умов договору купівлі-продажу №04/10-18 від 04.10.2018 TOB «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» здійснило поставку товару - «олія соєва» на користь ФОП ОСОБА_1 в кількості 23, 24 т на загальну суму 488 040, 00 грн., в тому числі ПДВ 81 340, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною №3 від 04.10.2018 на загальну суму 488 040, 00 грн., в тому числі ПДВ 81 340 грн.

Факт поставки товару від TOB «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» до ФОП ОСОБА_1 та якісні характеристики товару, підтверджується наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною та посвідченням про якість на олію соєву.

ФОП ОСОБА_1 проведено розрахунок з TOB «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС», що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з рахунку.

Витрати пов`язані з придбанням товару у TOB «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» включені ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування у декларації про майновий стан та доходи періоду, що перевірявся, а сума податку на додану вартість в розмірі 81 340, 00 грн. відображено у складі податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість відповідного періоду.

Також відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 28.08.2019 справа №910/3453/19 стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь TOB «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» 88040 грн. заборгованості, 14816,49 грн. пені.

Щодо взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «СОНОВЛ» колегія суддів зазначає наступне.

Між ФОП ОСОБА_1 , що іменується в подальшому «Покупець» та Приватним підприємством «СОНОВЛ», що іменується в подальшому «Продавець» укладено договір на продаж сільськогосподарської продукції №29 від 02.11.2018.

За умовами договору на продаж сільськогосподарської продукції №29 від 02.11.2018 ПП «СОНОВЛ» зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця товар - «олію соєву», а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар та оплатити його вартість.

Якість та кількість Товару узгоджується Сторонами та визначається Специфікацією, що є додатковою угодою до цього договору за домовленістю Сторін.

На виконання умов договору на продаж сільськогосподарської продукції №29 від 02.11.2018 ПП «СОНОВЛ» здійснило поставку товару - «олія соєва» на користь ФОП ОСОБА_1 в кількості 72, 02 т. на загальну суму 1 389 985, 70 грн., в тому числі ПДВ 231 664, 28 грн., що підтверджується видатковою накладною №55 від 07.11.2018 на загальну суму 460 497, 90 грн., в тому числі ПДВ 76 749, 65 грн., №59 від 19.11.2018 на загальну суму 458 181, 90 грн., в тому числі ПДВ 76 363, 65 грн., №60 від 21.11.2018 на загальну суму 471 305, 90 грн., в тому числі ПДВ 78 550, 98 грн.

Факт поставки товару від ПП «СОНОВЛ» до ФОП ОСОБА_1 . підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

ФОП ОСОБА_1 проведено розрахунок з ПП «СОНОВЛ», що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з рахунку.

Витрати пов`язані з придбанням товару у ПП «СОНОВЛ» включені ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування у декларації про майновий стан та доходи періоду, що перевірявся, а сума податку на додану вартість в розмірі 231 664, 28 грн. відображено у складі податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість відповідного періоду.

Судом встановлено, що товар - олія соєва, придбаний позивачем у ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ПП «СОНОВЛ» та ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» в подальшому реалізовувався суб`єктам господарювання, зокрема, PHU VENUS M.Zyga Sp.J. (Польща) та «ZIMTREX» Sp. Z o.o. (Польща), що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами купівлі-продажу товару - олії соєвої ФОП ОСОБА_1 з вищевказаними суб`єктами господарювання, вантажно-митними деклараціями, що в свою чергу свідчать про реальність поставок олії соєвої та є підтвердженням того, що господарські операції ФОП ОСОБА_1 із ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ПП «СОНОВЛ» та ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» носили реальний характер, поставки товару відбулися.

Судом досліджені наведені вище первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, та пов`язані з рухом активів, виконанням зобов`язань, останні підтверджують наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача, а відтак, обґрунтованість віднесення до складу валових витрат у деклараціях про майновий стан та доходи за 2017 та 2018 роки сум по взаємовідносинах з ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ПП «СОНОВЛ» та ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС», а також формування податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість відповідного періоду.

Первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, нормам Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 16.05.1996 року №99, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 року за №293/1318.

Отже, з урахуванням наявних в матеріалах справи первинних документів, на підставі яких ФОП ОСОБА_1 віднесено суми по взаємовідносинах із ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ПП «СОНОВЛ» та ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» до складу валових витрат при обчислені об`єкта оподаткування, а суми податку на додану вартість в розмірі 886 867 грн. включені до складу податкового кредиту, а також з урахуванням наявних у матеріалах справи первинних документів, що підтверджують використання в подальшому отриманого позивачем товару у власній господарській діяльності, у суду відсутні підстави вважати, що діяльність ФОП ОСОБА_1 із ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ПП «СОНОВЛ» та ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» фактично не відбувалась.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спори між сторонами щодо недійсності договорів відсутні. Контролюючим органом також не доведено, що господарські зобов`язання між позивачем та вказаними контрагентами вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Отже, зазначені вимоги законодавства позивачем дотримані, всі наявні первинні документи бухгалтерського обліку складені належним чином та підтверджують обставини реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, належними доказами підтверджено факт поставок товару та його використання у господарській діяльності позивача.

В той час, як єдиним мотивом для висновку про визнання господарських операцій такими, що фактично не відбувались чи не підтверджуються матеріалами перевірки, слугували результати опрацювання зібраної податкової інформації з баз даних ІС «Податковий блок» та встановлення неспроможності підтвердження реальності господарських операцій вказаних в акті контрагентів позивача щодо придбання та подальшої реалізації товарів по ланцюгу постачання до четвертої ланки.

Проте, на думку суду, відносини між учасниками попередніх ланок постачань товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, оскільки згідно частини 2 статті 61 Конституції України відповідальність особи носить індивідуальний характер, а згідно пункту 36.4 статті 36, пункту 109.1 статті 109 ПК України виконання податкового обов`язку здійснюється платником самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента, і саме ці особи несуть фінансову, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинення протиправних діянь, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, передбачених цим Кодексом та іншим законодавством.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що зазначені первинні документи, надані ФОП ОСОБА_1 під час перевірки, містять відомості, пов`язані із рухом активів позивача та виконанням зобов`язань за вказаними господарськими операціями, а отже свідчать про наявність у позивача права на віднесення до складу витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, у декларації з податку на прибуток сум по взаємовідносинах з ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ПП «СОНОВЛ» та ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС», а також формування податкового кредиту у податкових деклараціях з ПДВп періоду, що підлягав перевірці.

Суттєвих зауважень до оформлення первинних документів, оформлених за спірними господарськими операціями, які б ставили під сумнів їх реальність чи не давали можливості з`ясувати їх суть податковим органом не наведено. Окремі недоліки в оформленні первинних документів, а також наявність або відсутність окремих документів, на думку апеляційного суду, не є підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Окрім того, з урахуванням приписів пунктів 36.1., 36.5. статті 36, пункту 38.1. статті 38, пункту 44.1. статті 44, пункту 47.1. статті 47, пункту 49.2. статті 49 ПК України обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку.

Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. Таким чином, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Щодо посилань апелянта на отриману з Єдиного державного реєстру судових рішень інформацію стосовно ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ТОВ «КРЕО-ОЙЛ» які є об`єктами досудового розслідування кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Наведені доводи відповідача носять характер припущень, оскільки початок досудового розслідування не є підставою для прийняття контролюючим органами висновків про фіктивність даного суб`єкта господарської діяльності, оскільки такі факти згідно частини 6 статті 78 КАС України підтверджується лише вироком суду в кримінальній справі.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Також, з наявної в матеріалах справи ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2019 по справі №161/18080/18 та по справі №161/18078/18 вбачається, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2018, а саме: на ліміти ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ, що належить ТОВ «ВАЛ-СОЯ», шляхом блокування сум податку на додану вартість по вказаним суб`єктам господарської діяльності, на які останні мають право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних - скасовано.

Вказаним рішенням встановлено, що ТОВ «ВАЛ-СОЯ» не являється юридичною особою, відносно якої здійснюється досудове розслідування, а також відсутні дані про повідомлення будь-якій особі про підозру у кримінальному провадженні.

Щодо доводів відповідача у акті перевірки від 08.04.2019 за №7588/03-20-13-02/ про відсутність у ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ПП «СОНОВЛ» та ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством дійсність і реальність договорів та правомірність складених на їх виконання накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Такі обставини як відсутність у контрагента трудових ресурсів, відсутність працівників, відсутність майна у власності не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди має мати у власності задекларовані значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів/робіт/послуг.

В свою чергу, з наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що перевезення товару від контрагентів ТОВ «ВАЛ-СОЯ», ПП «СОНОВЛ» та ТОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» здійснювалося вантажним сідловим тягачем марки «DAF», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та спеціалізованим вантажним сідловим тягачем марки «VOLVO», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які згідно наявних в матеріалах справи свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу належать ОСОБА_1 , як приватному підприємцю.

А відтак, позивачем спростовано твердження відповідача про відсутність у позивача та його контрагентів основних засобів та транспорту для виконання взятих на себе зобов`язань.

Водночас, колегія суддів зазначає, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Фактичні обставини справи об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, а також податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Позивачем підтверджено фінансово-господарські операції з вказаними контрагентами стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, що свідчить про правомірність врахування вказаних витрат до складу об`єкта оподаткування податком на прибуток.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування податкового кредиту.

Таким чином, висновки акту перевірки від 08.04.2019 за №7588/03-20-13-02/ в частині завищення ФОП ОСОБА_1 валових витрат, внаслідок чого відбулося заниження чистого оподаткованого доходу у деклараціях про майновий стан та доходи за 2017 рік на суму 443 520, 00 грн. та 2018 рік на суму 3 191 358, 00 грн., а відтак і завищення податкового кредиту та завищення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість по вищевказаним контрагентам позивача на суму 886 867 грн. не знайшли свого підтвердження під час розгляд у справи та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Щодо встановленого Головним управлінням ДФС у Волинській області порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 п.2 ч.1 ст.7, п.2, 3, 9 статті 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI в результаті чого донараховано суму єдиного внеску як самозайнятій особі за 2017 рік на суму 76 548, 88 грн., за 2018 рік - 130 169, 80 грн.; пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3. п.164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір сумі 54 523, 17 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 6 652, 80 грн. та за 2018 рік в сумі 47 870, 37 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Згідно підпункту 1.4. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Пунктом 1.3. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України передбачено, що ставка збору складає 1,5 % об`єкта оподаткування.

Підпунктом 1.6. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України визначено, що платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

До членів сімей фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, належать дружина (чоловік), батьки, діти та інші утриманці, які досягли 15-річного віку, не перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах з такою фізичною особою - підприємцем, але спільно з ним провадять підприємницьку діяльність і отримують від цього частину доходу.

Згідно частини 3 статті 7 Закону №2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Статтею 1 Закону №2464-VI визначено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 10.05.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору в сумі 54 523, 17 грн. та штрафними санкціями в сумі 27 261, 59 грн., рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 28 326, 75 грн., № від 10.05.2019, яким нараховано штрафні санкції за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 510, 00 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-№ від 10.05.2019 в сумі 206 718, 68 грн., колегія суддів зазначає, що вони є похідними від податкового повідомлення-рішення № від 10.05.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 654 278, 04 грн. та штрафними санкціями в сумі 327 139, 02 грн.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи колегією суддів не встановлено завищення позивачем валових витрат у 2017 році на суму 443 520, 00 грн. та в 2018 році на суму 3 191 358, 00 грн., а відтак заниження чистого оподатковуваного доходу на відповідну суму фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вірно нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок за 2017-2018 роки, що унеможливлює донарахування військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку суду, доказів, які б могли спростувати дані обставини відповідач суду не надав, наведені ним аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Доводи відповідача ґрунтуються виключно на висновках, які є похідними від інформації щодо контрагентів позивача, а не на дослідженні первинних документів, складених за результатами здійснення господарських операцій та на підставі яких платником податку сформовані спірні суми валових витрат.

Колегія суддів вважає, що при проведенні перевірки позивача та формулювання порушень ним вимог ПК України, відповідач не провів аналіз суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, що перевірявся, а обмежився лише отриманою податковою інформацією. Втім, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах. А тому, оцінюючи доводи контролюючого органу, описані вище, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам).

Апеляційний суд зазначає, що згідно статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, оскільки апелянт не зазначає таких доводів в апеляційній скарзі щодо неспівмірності витрат стягнення на правову допомогу в розмірі 8500 грн., а тому рішення суду першої інстанції в цій частині прийнято правомірно.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що податкові повідомлення-рішення № від 10.05.2019, № від 10.05.2019, № від 10.05.2019, № від 10.05.2019, № від 10.05.2019, рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 28 326, 75 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-№ від 10.05.2019 в сумі 206 718, 68 грн. є протиправними та підлягають скасуванню, відповідач не провів аналіз суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, що перевірявся, а обмежився лише отриманою податковою інформацією. Втім, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах. А тому, оцінюючи доводи контролюючого органу, описані вище, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам), судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 18.09.2019 по справі № 826/12033/14, постановою Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №816/809/17 які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі №140/1699/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 16.12.2019