Справа № 420/4751/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4751/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1.,

Від відповідача: Рудь В.В.,

Від третьої особи: Рудь В.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ГУ МВС України в Одеській області (; адреса: вул.Єврейська, 12, м. Одеса, 65014), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області (адреса: вул.Єврейська, 12, м. Одеса, 65014) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2019 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУМВС України в Одеській області Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, в якому позивач просить суд (в редакції заяви від 03.09.2019р.):

визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року №К/9991/81967/11 по праві №2а/1570/1378/2011 - з поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області відповідно до ст. 256 КАС України, з 26.03.2013 року;

стягнути з ГУ МВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року №К/9991/81967/11 по праві №2а/1570/1378/2011 про поновлення на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_1. - 24048,76 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.10.2019 року.

27.09.2019 року за вх.№35163/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

30.09.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. 01.10.2019 року через канцелярію суду від представника відповідачів надійшло клопотання про перенесення підготовчого засідання у зв`язку із неотриманням відповіді на відзив від позивача. З урахуванням викладеного судом було прийнято рішення відкласти підготовче засідання на 23.10.2019 року.

Підготовче засідання, призначене на 23 жовтня 2019 року, було перенесено у за клопотанням представника відповідача та призначено на 14 листопада 2019 року.

25.10.22019 року за вх.№39450/19 від позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.12.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року закрито провадження у справі №420/4751/19 в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності ГУ МВС України в Одеській області щодо затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року №К/9991/81967/11 по праві №2а/1570/1378/2011 - з поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області відповідно до ст. 256 КАС України, з 26.03.2013 року.

Таким чином, наразі до предмету позову входить позовна вимога щодо стягнення з ГУ МВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року №К/9991/81967/11 по праві №2а/1570/1378/2011 про поновлення на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_1. - 24048,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням наданих до суду уточнень від 03.09.2019 року вх.№31511/19) позивач зазначає, що за результатами розгляду адміністративної справи №2а/1570/1378/2011 позивача було поновлено на посаді з підстави незаконного звільнення та присуджено стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, в частині негайного поновлення на посаді позивача рішення суду було виконане тільки 23.10.2013р., що призвело до виникнення нових сум, які підлягають стягненню з відповідача, за час затримки 28 днів виконання рішення суду. Аргументуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в силу приписів Конституції України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. При цьому, у разі невиконання судового рішення наслідки, в тому числі щодо спричинення особи перебувати у вимушеному прогулі, є виною саме суб`єкта владних повноважень, а тому суми коштів, які позивач міг отримати, але не отримав, мають бути стягнуті у примусовому порядку, згідно ст.236 КЗпП України.

27.09.2019 року за вх.№35163/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де вказано, що позов задоволенню не підлягає. Обґрунтовує таку позицію представник відповідача тим, що при розгляді заяви про прийняття додаткового судового рішення у справі №2а/1570/1378/2011 судом було встановлено необхідність стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.10.2010 року по 23.10.2013 року. На виконання приписів суду було видано виконавчий лист та у безспірному порядку списано на користь позивача 66522.16грн. 30.12.2013р. Більш того, у межах розгляду адміністративної справи №420/2064/19 позивачем було подано позов про зобов`язання Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області сплатити податок з суми стягнутих коштів за вимушений прогул у період з 25.10.2010 року по 23.10.2013 року. Тобто, факт виплати позивачу належних сум за вказаний період визнається, а підстав повторно стягувати будь-які суми немає, тому позов задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні 04.12.2019 року сторони підтримали позиції, викладені у заявах по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, оцінивши наявні у суду докази, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач Наказом ОМУ ГУМВС України в Одеській області №89 о/с від 18.08.2009 року призначений на посаду оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ (а.с.12), а 20.10.2010р. звільнено з посади наказом №528 о/с у запас ЗС України.

Постановою суду у справі №2а/1570/1378/2011 від 23 червня 2011 року позовні вимоги у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів, зобов`язання відповідачів вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду з Державного бюджету були задоволені частково в тому числі: стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2010 року по дату поновлення на роботі з урахуванням знаходження на лікарняному (а.с.18-21); зобов`язано ГУМВС України в Одській області поновити ОСОБА_1 на посаді.

Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області №373 о/с від 26.07.2011 року відмінено пункти наказів ГУ МВС України №1129 від 13.10.2010 року та від 20.12.2010 року №528 о/с в частині звільнення позивача з посади (а.с.35).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2011 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2011 року було скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 26.03.2013 року постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2011 року скасована, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2011 року залишена в силі.

29.04.2013р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання постанови суду від 23.06.2011р. у справі №2а/1570/1378/2011 про зобов`язання ГУМВС України в Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Як убачається із матеріалів справи та визнається учасниками справи, судове рішення у справі №2а/1570/1378/2011 в частині поновлення ОСОБА_1 , на посаді фактично виконана 23.10.2013р.

29.04.2013 року Одеським окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 виконавчий лист по адміністративній справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2010 року по дату поновлення на роботі з урахуванням знаходження на лікарняному.

Оскільки суми стягнення за час вимушеного прогулу у періоди з 23.06.2011 року по 26.07.2011 року (невиконання рішення суду першої інстанції) та з 26.03.2013 року по 23.10.2013 року (невиконання рішення суду касаційної інстанції), на переконання позивача, виплачені не були, вони підлягають стягненню у судовому порядку, у зв`язку із чим позивач і звернувся до Одеського окружного адміністративного суду (усього 28 днів затримки виконання).

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті Кодексу законів про працю України, введеного в дію з 01.06.1972 Законом Української РСР №322-VIII від 10.12.1971 року, цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з приписами статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року (далі - Закон №108/95-ВР), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно ст.2 Закону №108/95-ВР, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Статтею 22 Закону №108/95-ВР встановлено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ст.27 Закону №108/95-ВР, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.03.2018 року по справі №2а-11523/10/1370.

Позивач у якості доводів зазначає, що попередніми рішеннями судів було визначено зобов`язання стягнути суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, який спричинений діями протиправних наказів. У рамках даного позову розглядається питання щодо невиконання вказаних судових рішень щодо поновлення позивача на посаді у негайному порядку і пов`язана з цим необхідність відшкодування неотриманих сум заробітної плати внаслідок затримки виконання рішення суду у справі №2а/1570/1378/2011.

У матеріалах справи наявна копія виконавчого листа, виданого Одеським окружним адміністративний судом по адміністративній справі №2а/1570/1378/2011 про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2010 року по дату поновлення на роботі з урахуванням знаходження на лікарняному.

Для розуміння того, які саме періоди включені до вказаного у виконавчому листі формулювання, необхідно зазначити, що вказаний виконавчий лист фактично було виконано (відмітка на виконавчому листі про його виконання від 30.12.2013 року) (а.с.89).

Порядок його виконання був зумовлений тим, що додатковою постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2013 року у справі 2а/1570/1378/2011 було визначено, що стягненню підлягає середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу у загальному розмірі 66 522, 16 грн., з яких: 20 550 грн. (двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень) за період з 25 жовтня 2010 року по 25 липня 2011 року, та 45972, 16 грн. (сорок п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 16 копійок) за період роботи з 06 грудня 2011 року по 23 жовтня 2013 року (а.с.78-79).

Про аналогічні суми зазначено і в наданих відповідачем розрахунках, відповідно до яких позивачу повинно бути виплачена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дати першого звільнення по дату поновлення - з 25.10.2010 року по 25 липня 2011 року в сумі 20 550 грн., та з дати звільнення на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду по дату поновлення відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України з 06.12.2011 року по 23.10.2013 року в сумі 45 972 грн. (а.с.13-14).

Згідно Повідомлення №92 про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 30.12.2013 року проведено списання коштів на користь позивача у сумі 66522 грн. 16 коп. (а.с.88), що ним не заперечується.

Дані про проведення нарахування коштів також підтверджуються випискою з банківського рахунку позивача (а.с.91).

Отже позивача було поновлено на посаді 23.10.2013р. та за період з дати ухвалення рішення суду про поновлення на посаді та по 23.10.2013р. він отримав грошове забезпечення у сумі 65522,16грн.

Суд не залишає поза увагою той факт, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду у справі №2а/1570/1378/2011 від 09.07.2014 року скасовано додаткову постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року та ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови щодо визначення суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Однак, в контексті розгляду заявлених позивачем вимог судом лише приймається факт того, що на виконання постанови суду від 23.06.2011 року було проведено оплату сум за період затримки, а тому підстав для повторного стягнення суд не вбачає.

В матеріалах справи відсутні докази, що відбувся поворот виконання додаткової постанови від 17.12.2013р. у зв`язку із її скасуванням 09.07.2014р. постановою Одеського апеляційного адміністративного суду, та кошти у сумі 65522,16грн. списані 30.12.2013р. казначейською службою з рахунку відповідача на користь ОСОБА_1 та зараховані на рахунок останнього були повернуті відповідачу.

Отже ОСОБА_1 отримав заробітну плату за час 06.12.2011р. по 23.10.2013р. у сумі 45972,16грн. та 20550грн. з 25.10.2010р. по 25.07.2011р., тобто у тому числі за 28 днів затримки, про які йдеться у позовній заяві як не оплачені.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Слід зауважити на рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Так, у справі «Серінг проти Сполученого Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Перевіряючи факт виконання рішення (із затримкою)суд бере до уваги наявні у матеріалах справи докази проведення платежу - повідомлення від 30.12.2013 року, банківську виписку від 31.12.2013 року, виконавчий лист з відміткою про виконання рішення.

Таким чином, оскільки факт проведення виплати заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді судом встановлений, а доводів на порушення порядку його проведення чи невідповідності сум, які підлягають стягненню, не виявлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що у даній справі відповідачем дотримано.

Позивачем не доведена обґрунтованість вимоги про стягнення коштів, відповідачем надані докази стосовно того, що період затримки оплачений позивачу, а тому позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Позивачем при поданні позовної заяви судовий збір не сплачувався, тому судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ГУ МВС України в Одеській області (; адреса: вул.Єврейська, 12, м. Одеса, 65014), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області (адреса: вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 16.12.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.