Справа № 360/4892/19
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4892/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (УСЗН Станично-Луганської РДА), в якому позивач просив суд:

- визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Станично- Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови у призначенні позивачу державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області призначити та виплатити з 13 червня 2019 року позивачу державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що є внутрішньо переміщеною особою та матір`ю ОСОБА_2 .

Посилається на те, що відповідно до медичного висновку № 337 на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства в віці до 18 років від 13.06.2019 у її доньки наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу II пункту 3 підпункту 3.3. «Переліку медичних показань», які дають право на одержання допомоги на дітей - інвалідів з дитинства до 18 років, затвердженого Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством праці та соціальної політики України, Міністерством фінансів України від 08.11.2001 року № 454/471/516. Висновок Станично-Луганського районного територіального медичного об`єднання дійсний до 17.04.2026.

Як стверджує позивач, 13.06.2019 вона звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Управлінням соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області ухвалено рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги від 18.09.2019. Підставою для відмови в призначенні допомоги було визначено закінчення терміну надання документів (довідка про перебування (не перебування) на державному забезпеченні.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі (арк.спр.3-4).

02.12.2019 від представника відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 59084/2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю (арк.спр.21-24).

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вимоги статті 205 КАС України, суд приходить до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (арк.спр.1-2);

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 12.09.2000 Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк.спр.6,7).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 16.05.2019 за № 905-, ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_2 (арк.спр.8).

ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації народжень 22.04.2008 зроблено відповідний актовий запис № 213 та 22.04.2008 видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (арк.спр.9).

Згідно медичного висновку Станично-Луганського районного територіального медичного об`єднання на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства в віці до 18 років № 337 від 13.06.2019 вбачається, що ОСОБА_2 має захворювання (патологічний стан) відповідно до розділу ІІ пункту 3 підпункту 3.3 «Переліку медичних показань» від 08.11.2001 № 454/471/516 (арк.спр.11).

Судом встановлено, що 13.06.2019 позивач звернулась до УСЗН Станично-Луганської РДА із заявою про призначення допомоги на дітей з інвалідністю до 18 років та надбавкою на догляд за дитиною з інвалідністю віком від 6 до 18 років (арк.спр.39).

Управлінням праці та соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області було проведено обстеження сім`ї, у якій виховується дитина з інвалідністю та складено акт від 13.09.2019. Відповідно до акту від 13.09.2019 зроблено висновок про те, що сім`я складається з двох осіб, дитина є інвалідом та потребує постійного стороннього догляду, який їй надає мати (арк.спр.29).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.09.2019 УСЗН Станично-Луганської РДА прийнято рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги (далі - рішення від 18.09.2019) (арк.спр.43).

Рішенням від 18.09.2019 було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років у зв`язку із закінченням терміну надання документів (довідка про перебування (не перебування) на державному забезпеченні) (арк.спр.43).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму є Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» від 16.11.2000 № 2109-III (далі - Закон № 2109-III).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2109-III передбачено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю (частина 2 статті 1 Закону № 2109-III).

Розміри державної соціальної допомоги визначені статтею 2 Закону № 2109-III.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2109-III, державна соціальна допомога призначається у таких розмірах: особам з інвалідністю з дитинства I групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; особам з інвалідністю з дитинства II групи - 80 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; особам з інвалідністю з дитинства III групи - 60 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; на дітей з інвалідністю віком до 18 років - 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положеннями статті 8 Закону № 2109-III встановлено порядок звернення за призначенням державної соціальної допомоги.

Так, заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю I чи II групи, яку визнано недієздатною, а також на дитину з інвалідністю подається одним із батьків, усиновителем, опікуном або піклувальником за місцем свого проживання.

До заяви про призначення державної соціальної допомоги повинні бути додані документи про вік і місце проживання особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю, документи про місце проживання батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника, який подав заяву, а також довідка медико-соціальної експертизи або медичний висновок, видані у встановленому порядку.

Місцева державна адміністрація, яка прийняла заяву про призначення державної соціальної допомоги, видає заявнику розписку про прийом заяви та доданих до неї документів із зазначенням дати прийому заяви.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому заяви з усіма необхідними документами.

Разом з тим, заява про призначення державної соціальної допомоги розглядається місцевою державною адміністрацією не пізніше 10 днів після надходження заяви з усіма необхідними документами (частина 2 статті 9 Закону № 2109-III).

Зазначені правові норми Закону № 2109-III кореспондуються з положеннями Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затверджених Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України 30.02.2002 № 226/293/169 (далі - Порядок).

Вказаний Порядок розроблений відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і визначає умови призначення та порядок надання і виплати, зокрема: державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно пункту 2.4. Порядку для призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства і дітям з інвалідністю подаються такі документи: заява про призначення усіх видів соціальної допомоги за формою, що затверджується наказом Мінпраці; паспорт або в разі його відсутності інший документ, що може засвідчувати особу, яка подає заяву; довідка про реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); оригінал та копія свідоцтва про народження дитини з інвалідністю; довідка з місця навчання із зазначенням перебування (не перебування) на повному державному утриманні; копія рішення суду про усиновлення дитини; довідка про місце проживання особи з інвалідністю з дитинства і дитини з інвалідністю чи копія паспорта особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю з відомостями про місце проживання; довідка про місце проживання законного представника, піклувальника, який подав заяву, чи копія паспорта з відомостями про місце проживання.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, який прийняв заяву про призначення державної соціальної допомоги, видає заявнику (уповноваженій особі) розписку про прийняття заяви та доданих до неї документів із зазначенням дати прийняття заяви (абзац 21 пункту 2.4. Порядку).

Суд зазначає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах малолітньої дитини з інвалідністю для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно наявних в матеріалах доказів вбачається, що підставою для відмови у призначенні соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років є закінчення терміну надання документів (довідки про перебування (не перебування) на державному забезпеченні.

Суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Аналізуючи положення норм чинного законодавства, яке регулює порядок призначення державної соціальної допомоги, суд приходить до висновку, що відмовляючи у надані такої допомоги, органом соціального захисту населення, що її призначає, не було дотримано положень Закону № 2109-III та Порядку, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 9 статті 8 Закону № 2109-III, у тих випадках, коли до заяви додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи повинні бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше 3-х місяців з дня одержання повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому або відправлення заяви про призначення такої допомоги.

У свою чергу, абзацом 3 пункту 2.5. Порядку встановлено, що у тих випадках, коли до заяви про призначення державної соціальної допомоги додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи повинні бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше 3 місяців з дня відправлення повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийняття або відправлення заяви про призначення такої допомоги.

Під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що УСЗН Станично-Луганської РДА на виконання вимог Закону № 2109-III та Порядку було сформовано повідомлення від 05.09.2019 № 2167, відповідно до якого відповідач просив надати ОСОБА_1 додаткові документи, а саме: довідку, що позивач не є фізичною особою-підприємцем, про державне забезпечення, акт. При цьому, позивачу було встановлено строк для надання вказаних документів до 13.09.2019.

Разом з тим, 18.09.2019 відповідачем було прийнято рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги (арк.спр.43).

Таким чином, судом встановлено, що приймаючи рішення від 18.09.2019 відповідачем було допущено порушення Закону № 2109-III та Порядку в частині надання позивачу, як особі, яка звертається із заявою про призначення соціальної допомоги, строку протягом 3 місяців з дня відправлення повідомлення для надання необхідних документів.

У свою чергу, вказані дії відповідача фактично позбавили права ОСОБА_1 на надання нею заяви про призначення соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років разом із визначеним пунктом 2.4. Порядку переліком документів для прийняття відповідачем рішення за результатами її розгляду.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування свого рішення, не надано для долучення до матеріалів справи належних й допустимих доказів направлення та вручення ОСОБА_1 повідомлення від 05.09.2019 № 2167 (арк.спр.42).

Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що перелік документів, які подаються заявником для призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства і дітям з інвалідністю чітко визначений пунктом 2.4. Порядку. Відтак, повідомлення про необхідність надання додаткових документів, які не передбачені пунктом 2.4. Порядку, як-то: довідки про відсутність реєстрації в якості фізичної особи-підприємця, акту, тощо не передбачено положеннями Закону № 2109-III та Порядку.

Таким чином, судом встановлено рішення управління праці та соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про відмову в призначенні соціальної допомоги ОСОБА_1 від 18.09.2019 не відповідає критеріям правомірності, визначеним статтею 2 КАС України.

З огляду на викладене та враховуючи те, що протиправні дії УСЗН Станично-Луганської РДА полягали саме в прийнятті рішення від 18.09.2019, яке у свою чергу створює відповідні правові наслідки, то суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати вказане рішення.

Враховуючи те, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 була позбавлена права надання повного пакету документів, визначеного пунктом 2.4. Порядку для розгляду її заяви про призначення соціальної допомоги та прийняття відповідачем відповідного обґрунтованого рішення, у зв`язку із чим позовні вимоги про зобов`язання УСЗН Станично-Луганської РДА призначити та виплатити з 13.06.2019 державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є передчасними та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме зобов`язати управління праці та соціального захисту населення повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2019, зареєстровану за № 1011 призначення соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту прав.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 90, 139, 241-246, 255, 371 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (місцезнаходження: Луганська обл., Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. Центральна, буд.52, ) про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління праці та соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації про відмову в призначенні соціальної допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 червня 2019 року, зареєстровану за № 1011 про призначення соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя Є.О. Кисельова