Справа № 640/6813/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6813/19 Головуючий у 1 інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушової О.В. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України в призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ України, встановленої Актом огляду МСЕК від 18.09.2018 року, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на час встановлення інвалідності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України в призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи з 18 вересня 2018 року, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 №850, виходячи з наявності в нього права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності з 18 вересня 2018 року, з урахуванням раніше виплаченої суми та з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратному прожиткового мінімуму, установленого законом для непрацездатних осіб на дату встановлення 2-ї групи інвалідності, оскільки, з моменту первинного огляду позивача МСЕК пройшло більше 2 років.

28 листопада 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

10 грудня 2019 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішні справ України в місті Києві від 18 грудня 2018 року №22/1/2-Г-2578, ОСОБА_1 з 08 серпня 1981 року по 24 лютого 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ у відставку за пунктом 65 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

24 травня 2005 року, при первинному огляді МСЕК, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності.

18 вересня 2018 року ОСОБА_1 , при повторному огляді МСЕК, встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія АГ №0015050 від 18 вересня 2018 року.

24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ з заявою про надання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Листом від 11 жовтня 2018 року №15/2-Г-779 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки, позивачем до заяви від 24 вересня 2018 року не додано довідку встановленої форми №158/о.

Позивач 24 жовтня 2018 року повторно звернувся до Міністерства внутрішніх справ з заявою про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, до якої долучив реєстр довідок МСЕК суворої звітності, переданих в управління Пенсійного відділення ГВК, МВС, СБУ в м. Києві від 21 вересня 2018 року, для підтвердження права на отримання одноразової грошової допомоги.

Листом від 15 листопада 2018 року №15/2-Г-818 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив позивача про повернення наданих документів з тих самих підстав, що й в листі від 11 жовтня 2018 року №15/2-Г-779, а саме: не надання довідки встановленої форми.

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 надав до Міністерства внутрішніх справ України довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (форма №158/о) №001505 від 20 грудня 2018 року.

Також, Листом від 14 лютого 2019 року №15/2-555 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки, після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, відтак, правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає.

Не погоджуючись із відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто, до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565-XII) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок №850).

В силу частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 п. 3 Порядку № 850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно пункту 7 Порядку №850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Положеннями пункту 8 Порядку №850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 9 Порядку №850).

Як вбачається з матеріалів справи, 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою про надання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності (а.с. 17-18).

Відповідно до листа від 11 жовтня 2018 року №15/2-Г-779 Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки, позивачем до заяви від 24 вересня 2018 року не додано довідку встановленої форми №158/о (а.с. 19).

24 жовтня 2018 року позивач повторно звернувся з оновленою заявою, до якої долучив реєстр довідок МСЕК суворої звітності, переданих в управління Пенсійного відділення ГВК, МВС, СБУ в м. Києві від 21 вересня 2018 року, для підтвердження права на отримання одноразової грошової допомоги (а.с. 21-22).

Листом від 15 листопада 2018 року №15/2-Г-818 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повернув документи позивачу, оскільки, ним не додано довідку встановленої форми №158/о (а.с. 24-25).

На виконання вищезазначеного листа, позивач надав до Міністерства внутрішніх справ України довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (форма №158/о) №001505 від 20 грудня 2018 року.

Однак, відповідно до листа від 14 лютого 2019 року №15/2-555, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки, ІІ групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності позивачу встановлено понад дворічний термін після первинного огляду МСЕК (а.с. 32).

Колегія суддів зазначає, що, пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", й, виходячи з положень якого, обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі 369/13187/17.

Щодо підстав відмови у призначенні грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 14 Порядку №859, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Матеріали справи свідчать, що, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідач посилався на пункт 4 Порядку №850, відповідно до якого, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі №817/713/16 зазначив: «…Законом №565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності».

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відмова Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є неправомірною, а доводи апелянта про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки, з моменту первинного огляду позивача МСЕК пройшло більше 2 років, є необґрунтованими.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.
Повний текст постанови виготовлено 16.12.2019 року