Справа № 203/2301/19(2-а/0203/73/2019)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 203/2301/19(2-а/0203/73/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу інспектора 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Покотила Вадима Олександровича

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2019 (головуючий суддя Католікян М.О.)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача інспектора 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Покотила Вадима Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача інспектора 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Покотила В.О. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі.

Позов обґрунтовано тим, що 12.06.2019 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 122 КУпАП. Притягнення до адміністративної відповідальності пов`язано з порушенням правил обгону. Позивач вважає, що відповідач усупереч закону розглянув справу на місці вчинення правопорушення, не оголосив, хто розглядатиме справу, не розглянув клопотання та не дослідив докази, не заслухав осіб, що беруть участь у справі, побудував ухвалену постанову на єдиному доказі - поясненнях іншого співробітника поліції. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі (а.с.1-5).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2019 позов задоволено.

Скасовано постанову від 12 червня 2019 року серії ЕАВ №1224216, прийняту відповідачем за частиною 2 статті 122 КУПАП відносно ОСОБА_1 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем не було надано суду передбачених статтею 251 КУпАП видів доказів на підтвердження правомірності ухваленої відносно позивача постанови та на спростування викладених у позові доводів. Такі докази не були додані й до ухваленої постанови. При цьому, на думку суду першої інстанції, єдиний доказ, який відповідач поклав в основу ухваленого рішення, - письмові пояснення поліцейської 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Бойко А.М., не відповідають принципу достатності, запровадженому статтею 76 КАС.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що достатнім доказом правомірності рішення відповідача у даній категорії справ є відповідні пояснення поліцейського, який виніс постанову та свідчення поліцейських - свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським.

До суду апеляційної інстанції позивачем направлено відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2019 відповідачем прийнято постанову серії ЕАВ №1224216, відповідно до якої позивач 12.06.20 19, о 1247 год., на 385 км автодороги Київ - Чоп, М06, керував автомобілем марки «Porsche» (реєстраційний номер - НОМЕР_1 ), здійснив обгін ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті, чим порушив приписи підпункту «в» пункту 14.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, вчинивши правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП. Вказаною постановою на позивача було накладено адміністративний штраф у сумі 425грн. (а.с. 6).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 14.6 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху» обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять підтверджень, що особи, про які відповідач зазначає як про свідків, допитувалися в судовому засіданні як свідки та приводилися до присяги.

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивач стверджує, що не порушував правил дорожнього руху та рухався із дотриманням вимог передбачених даними правилами.

Водночас, відповідач зазначає про порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Отже, відповідачу, як суб`єкту владних повноважень, слід довести правомірність прийнятого ним рішення, а саме надати докази, що підтверджують позивачем вчинення адміністративно правопорушення (порушення Правил дорожнього руху).

Натомість, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративно правопорушення, пов`язаного з порушенням Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Водночас, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення відповідачем.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для не застосування зазначеної норми.

Слід також зазначити, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Не може поліцейський також нехтувати і нормами, які встановлюють його обов`язок роз`яснити права особі, що притягується до адміністративної відповідальності; а також правом особи щодо залучення захисника.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції - відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції тому не можуть бути підставою для його скасування.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на характер спірних правовідносин та результати апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Покотила Вадима Олександровича на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2019 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2019 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова