Справа № 240/5443/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5443/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

12 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій і рішення про донарахування єдиного внеску,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 року Державне підприємство "Радомишльське лісомисливське господарство" звернулось в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.11.2018 року:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 281 628 грн.;

- № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 72339 грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 36 169,5 грн.;

- рішення від 08.11.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску частково у розмірі 3832,13 грн.;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № з єдиного внеску частково у розмірі 1169,32 грн.

В лютому 2019 року позивач подав заяву про зміну підстав позову (т.3 а.с.74-78), в якій просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення -рішення від 08.11.2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 281 628 грн.; № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 72339 грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 36 169,5 грн.;№ про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску частково у розмірі 3832,13 грн.; про донарахування єдиного внеску в сумі 1169,32 грн. Зміна підстав полягає у доповненні підстав та доказів обґрунтування неправомірності здійснених донарахувань.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано :

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 08.11.2018 в частині збільшення Державному підприємству "Радомишльське лісомисливське господарство" суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 70875 грн., з яких: 47250 грн. - податкове зобов`язання; 23625 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

-від 08.11.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині донарахування Державному підприємству "Радомишльське лісомисливське господарство" штрафної санкції у розмірі 3832,13 грн.;

-вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 №Ю- в частині недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1169,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 1138 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції оскаржили у відповідних частинах сторони, подавши на нього апеляційні скарги, в яких порушують питання про скасування ухваленого рішення, з підстав його невідповідності нормам матеріального та процесуального права та прийняття нового судового рішення.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС України у Житомирській області, не погоджуючись з рішенням в частині задоволення позову, зазначає, що задовольняючи позовні вимоги в частині встановленого перевіркою заниження задекларованого платником податків показника рядку 01 Декларацій "дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 на загальну суму 262 500 грн., що стало наслідком донарахування контролюючим органом грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 70 875 грн., з яких 47 250 грн.-податкове зобов`язання, 23 625 грн.- штрафні(фінансові) санкції ( ППР № ), суд не врахував , що до складу витрат було віднесено у даному періоді собівартість безоплатно наданої лісопродукції бухгалтерським переведенням Дт.рах.949 Кт.рах.26. Аналогічна ситуація мала місце і у 1 кварталі 2018 року, коли до складу витрат у даному періоді було віднесено собівартість безоплатно наданої лісопродукції бухгалтерським переведенням Дт.рах.949 Кт. рах. 26 в сумі 507 499,83 грн., а до складу доходів віднесено безоплатно надану матеріальну допомогу у вигляді лісопродукції бухгалтерським переведенням Дт.26 Кт.712 в сумі 507 499,83 грн.

За висновком контролюючого органу, суд помилково керувався приписами п.п.140.5.10 п.140.5 ст.140 ПКУ і не врахував, що підприємством не віднесено до складу доходів та не відображено в рядку 01 Декларації "дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" зазначені доходи в сумі 262 500 грн. за 1У квартал 2017 року, а не до різниць (п.п.140.5.10 п.140.5 ст.140 ПКУ стосується різниць, на які збільшується фінансовий результат), які виникають відповідно до положень ПКУ.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановленого перевіркою заниження зобов`язання із єдиного соціального внеску за ставкою 22% за серпень 2016 р. на суму 1169,32 грн. ( вимога про сплату боргу(недоїмки) №Ю зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 16728,81 грн., суд не врахував, що платником самостійно виявлено та виправлено помилку до початку перевірки щодо звітності за серпень 2016 р., де не відображено суми нарахованої відпустки працівнику ОСОБА_1 , шляхом донарахування лрнарахування відпускних за серпень та зменшено відпускні за вересень на суму 5315,10, при цьому, платником не відображено нарахування єдиного внеску в сумі 1169,32 грн., що призвело до заниження зобов`язання із єдиного соціального внеску за ставкою 22% за серпень 2016 р. в сумі 1169,32 грн.

Відповідач також звертає увагу на те, що позивачем при зверненні до суду невірно вказано суму застосованих фінансових санкцій по працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а саме в розрахунку зазначено загальну суму штрафних санкцій 3832,13 грн., але застосовано 50% від суми, а саме 1295,90 грн., а не 3832,13 грн.

В апеляційній скарзі Державне підприємство "Радомишльське лісомисливське господарство" зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові постановлено всупереч положенням ПКУ у п. 86.10 ст. 86 "Оформлення результатів перевірок", що податковий орган не зобов`язаний самостійно враховувати наявність у платника податків податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, які не приймали участь у формуванні податкового кредиту без дотримання встановленої процедури, яку вправі здійснити лише платник податків та у контролюючого органу відсутні повноваження включити до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість згідно податкових накладних ( сума ПДВ 267 686,5 грн.), складених постачальниками ДП "Радомишльське ЛМГ" та зменшити зайво задекларовану суму податкового зобов`язання з ПДВ на суму 184 224,3 грн.

Судом не спростовано того факту, що податкові накладні, не включені підприємством до складу податкового кредиту, складені постачальниками ДП "Радомишльське ЛМГ", які є діючими платниками ПДВ на реально здійснені господарські операції та зареєстровано належним чином в ЄРПН (сума ПДВ в таких накладних складає 267686,5 грн.). Також того, що позивачем було зайво задеклароване податкове зобов`язання в розмірі 184224,3 грн., та що таке завищення підтверджується документами бухгалтерського обліку підприємства, та наданим реєстром нарахування ПХ з ПДВ в розрізі податкових періодів.

Скаржник звертає увагу суду, що ДП "Радомишльське ЛМГ" визначило нарахування податкового зобов`язання, виходячи з бази оподаткування в розрізі бухгалтерських рахунків по роках, що підлягали перевірці, що відповідають первинним документам та регістрам бухгалтерського обліку - таблиця №1 "Нарахування податкового зобов`язання по ПДВ", що в свою чергу вказує на протиправність дій податкового органу. Отже, податковий орган повинен був визначити суму ПДВ, зайво нараховану та сплачену до бюджету в розмірі 264158,8 грн., а не протиправно визначати донарахування.

У відзиві відповідач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить залишити дану скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних мотивів.

Як встановлено судом, 17.05.1999 року Державне підприємство «Радомишльське лісомисливське господарство» зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в Радомишльському відділенні Малинської об`єднаної Державної податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

У період з 27.08.2018 по 21.09.2018 службовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства «Радомишльське лісомисливське господарство» на предмет дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2015 по 30.06.2018.

За наслідками перевірки складено акт №1241/06-30-14-01/13568251 від 12.10.2018 (т.1, а.с.15-85), за результатами якого встановлено наступні порушення:

1) пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.44.1 та п.44.2 ст.44, пп.140.5.9 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.3, ст.4 та ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями), Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку №15 «Доходи», який затверджено наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку» від 31.12.1999 №318 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 284314 грн, в тому числі по періодах:

- 2015 рік - в сумі 25089 грн;

- 2016 рік (ІУ квартал) - в сумі 30230 грн;

- 2017 рік (ІУ квартал) - в сумі 129279 грн;

- 1 півріччя 2018 року (II квартал) - 99716 грн;

2) п.44.1 ст.44, п.192.2 ст.192 ПК України, п.4 розділу V Порядку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженої Міністерством фінансів України 28.01.2016 №21 (у редакції, наказу Міністерства фінансів України 23 лютого 2017 року №276) в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість 187752грн, в т. ч.: лютий 2017 року - 113522 грн; липень 2017 року - 44833 грн; грудень 2017 року - 29397 грн;

3) п.1 ч.2 ст.6, п.5 ст.8 та ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» №2464-ІУ від 08.07.2010 (із змінами та доповненнями) підприємством не було відображено у звітності суми допомоги по тимчасовій непрацездатності працівникам ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) на суму у розмірі 22454,54 грн, що призвело до заниження нарахування єдиного внеску. Проте платником самостійно проведено коригування до початку перевірки у звітах за червень 2015 року, грудень 2015 року, травень 2016 року та липень 2017 року, травень-червень 2018 року, а саме: донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, за ставкою 33,2% на суму 2940,71 грн, за ставкою 8,41% на суму у розмірі 1890,12 грн. та за ставкою 2% на суму у розмірі 114,81 грн;

4) п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1. ст.7, ч.5 ст.8 та ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» №2464-1V від 08.07.2010 (із змінами та доповненнями), а саме у звітності за серпень 2016 року не було відображено суми нарахованої відпустки по працівнику ОСОБА_1 на суму 5315,1 грн, що призвело до заниження зобов`язання із єдиного соціального внеску за ставкою 22% у розмірі 1169,32грн. Платником не було проведено донарахування єдиного внеску у розмірі 1169,32 грн. В результаті чого недоутримано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ставкою 22% у розмірі 1169,32грн.

За наслідками перевірки та висновків акту відповідачем 08.11.2018 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 281628 грн, з яких: 187752 грн - податкове зобов`язання, а 93876 грн - штрафні (фінансові) санкції (т.1 а.с.160, 161);

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 426471 грн, з яких: 284314 грн - податкове зобов`язання, а 142157грн - штрафні (фінансові) санкції (т.1 а.с.162, 163);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 18477,02 грн. (т.1 а.с.166, 167).

Також, на підставі акту перевірки відповідачем 08.11.2018 сформовано вимогу №Ю- про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 16728,81 грн. (т.1 а.с.164, 165).

Позивач, не погоджуючись з прийнятими рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

1. Щодо податкових повідомлення - рішення від 08.11.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 281 628грн, з яких: 18 7752 грн. - податкове зобов`язання, а 9 876 грн - штрафні (фінансові) санкції, судом встановлено, що за наслідками перевірки позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 187 752 грн., внаслідок:

- заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2017 року у розмірі 29 397 грн;

- завищення податкового кредиту на суму в розмірі 158355 грн: за квітень 2016 року - 113522 грн; за червень 2017 року - 44 833 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом встановлено завищення задекларованих ДП «Радомишльське ЛМГ» показників у 8 рядку (рядок 7) Декларацій «Коригування податкових зобов`язань» за грудень 2017 року у розмірі 29 397 грн. Таким чином, в порушення п.44.1 ст.44, п.192.2 ст.192 ПК України підприємством занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму у розмірі 29397 грн., внаслідок неправомірного коригування податку на додану вартість по особам, які не є платниками податку на додану вартість та по яким не відбулось повернення раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачам повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов`язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`ємів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в ЄРПН.

Згідно з п.192.2 ст.192 ПК України норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Щодо завищення податкового кредиту на суму 158355 грн, з яких: 113522 грн за квітень 2016 року та 44833 грн. за червень 2017 року:

За висновками акту перевірки, згідно з основною декларацією з податку на додану вартість за квітень місяць 2016 року від 18.05.2016 № позивачем задекларовано значення ряд.21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.19.1+ряд.20.3 декларації 0110) (рядок 19 декларації 0121-0123,0130) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) в сумі розміром 920801 грн, проте у зв`язку із поданням уточнюючого розрахунку податкового зобов`язання з податку на додану вартість з виправленням самостійно виявлених помилок від 22.03.2018 №, поданого за квітень місяць 2016 в ряд. 16 (від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду підприємством задекларовано показник 1034323 грн, різниця становить 113522 грн.

Враховуючи подані звіти за березень 2016 року значення ряд.21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.19.1+ряд.20.3 декларації 0110) (рядок 19 декларації 0121-0123,0130) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) задекларовано значення показника в сумі 920801 грн.

З огляду на зазначене особами, які проводили перевірку зроблено висновок , що позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту в ряд. 16.1 (значення ряд. 21 попереднього звітного (податкового) періоду) показник в сумі 113522грн.

Також в акті перевірки зазначено, що відповідно до основної декларації з податку на додану вартість за червень 2017 року від 20.07.2017 № платником було задекларовано значення ряд.21. (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.19.1+ряд.20.3 декларації 0110) (рядок 19 декларації 0121-0123,0130) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) в сумі 138158 грн, проте у зв`язку із поданням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість з виправленням самостійно виявлених помилок від 16.03.2018 №, поданого за червень 2017 року, в ряд.21 (від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду платником задекларовано показник 93325 грн, різниця становить - 44833 грн.

При цьому, враховуючи подані звіти за березень 2016 року значення ряд.16.1 (значення ряд. 21 попереднього звітного (податкового) періоду) задекларовано у розмірі 138158 грн.

Наведене стало підставою для висновку про те, що ДП «Радомишльське ЛМГ» неправомірно віднесено до складу податкового кредиту в ряд.16.1 (значення ряд.21 попереднього звітного (податкового) періоду) показник в сумі 44833 грн.

Виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-ХІУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за № 168/704.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

В статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996-ХІУ зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996-ХІУ, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші вили звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.а) п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п.198.1 ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів ( послуг ) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі-Закон).

Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку і вказав, що оскільки платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та складати звітність, то орган Державної фіскальної служби України не зобов`язаний самостійно враховувати наявність у платника податків податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, які не приймали участі у формуванні податкового кредиту без дотримання законодавчо встановленої процедури, яку вправі здійснити лише платник податків, зважаючи на наявні у нього первинні документи, які підтверджують суму сплаченого ПДВ. Також у контролюючого органу відсутні повноваження включити вказану суми до податкового кредиту та зменшити суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

Відтак, суд правильно відхилив доводи позивача, оскільки у контролюючого органу відсутні правові підстави самостійно визначати суму податку на додану вартість, з урахуванням сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару відповідно до податкових накладних, які не приймали участь у формуванні податкового кредиту.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано суду доказів на спростування заниження ним суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 187752 грн.

2.Щодо податкового повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 426471грн, з них 284314 грн - податкове зобов`язання; 142157 грн - штрафні (фінансові) санкції, яке позивач оскаржує частково в сумі розміром вказане податкове повідомлення-рішення в частині суми 108508,5 грн, з яких: 72339 грн - податкове зобов`язання; 36169,5грн - штрафна (фінансова) санкція.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що ДП «Радомишльський ЛМГ» занижено позитивне значення показника рядка 02 Декларацій „Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (прибутку) за 2017 рік в сумі розміром 262500 грн за рахунок невключення до складу доходів наданої фінансової допомоги у вигляді готової продукції ДП «Саратське ЛГ» Одеської області на суму 58333 грн та ДП «Пологівське ЛМГ» Запорізької області на суму 204167 грн, відображеної бухгалтерським проведенням у грудні 2017 року в сумі 262500 грн. При тому, що до складу витрат було віднесено у даному періоді собівартість безоплатно наданої лісопродукції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та зазначає наступне.

Встановлено, що ДП «Пологівське ЛМГ» Запорізької області та ДП «Саратське ЛГ» Одеської області не є юридичними особами платниками податку на прибуток за нульовою ставкою.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пп.140.5.10 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) особам, що не є платниками податку (крім фізичних осіб), та платникам податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до пункту 44 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, крім безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг), перерахованої неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг, для яких застосовується положення підпункту 140.5.9 цього пункту.

У випадку, коли відповідно до розділу ІІІ ПК України передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пунктом 44.2 статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153 (далі - ПСБО), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.7 ПСБО визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), чистий дохід від реалізації, продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи, інші доходи.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

Оскільки операція з надання безповоротної допомоги призводить до зменшення активів підприємства, така операція не може визнаватись доходом підприємства. Отже, вона не відображається на бухгалтерських рахунках, на яких здійснюється облік доходів ( в тому числі і на рахунку 712 "дохід від реалізації інших оборотних активів"), не відображається у фінансовій звітності в складі доходів та не збільшує розмір фінансового результату до оподаткування.

Щодо відображення наданої безповоротної допомоги у складі витрат.

Відповідно до п.5 ПСБО 16 "Витрати" витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенні зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства ( за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками) за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п.6 ПСБО 16 "Витрати").

Оскільки, як зазначалось, операція з надання безповоротної допомоги призводить до зменшення активів, в бухгалтерському обліку сума такої допомоги відображається відповідно до положень бухгалтерського обліку у складі витрат в періоді їх понесення, із застосуванням бухгалтерського рахунка 949 "інші витрати операційної діяльності". У фінансовій звітності безповоротна допомога відображається у складі інших операційних витрат та при визначенні фінансового результату до оподаткування зменшує нараховану суму доходів.

Таким чином, виходячи з аналізу описаних порушень та з огляду на норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем дотримано вимоги розділу Ш ПКУ та положення, що регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку в частині відображення операцій з надання безповоротної допомоги та визначення розміру фінансового результату до оподаткування.

Щодо встановлення контролюючим органом заниження позивачем суми, яка збільшує фінансовий результат до оподаткування по рядку 3.1.9 Додатку РІ до рядка 03 РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємства на суму коштів або вартість товарів, виконаних робіт, безоплатно перерахованих та переданих протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, які на дату перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг відповідали умовам, визначеним п.133.4 ст.133 ПК України, у розмірі, що перевищує 4% оподатковуваного прибутку попереднього звітного року, за 2015 рік в сумі розміром 139384 грн у зв`язку з перерахуванням коштів профспілковій організації ДП «Радомишльське ЛМГ».

На думку відповідача, вказане заниження позитивного значення у розмірі 139384грн, виникло у зв`язку з тим, що на момент перерахування позивачем коштів профспілковій організації ДП «Радомишльське ЛМГ», вказана організація не була платником податку на прибуток та була зареєстрована, як неприбуткова організація, тобто відповідала вимогам визначеним п.133.1 ст.133 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2015 році).

Як встановив суд, позивачем у 2015 році перераховано профспілковій організації ДП «Радомишльське ЛМГ» допомогу у розмірі 139384 грн, у той час, як 4% оподаткованого прибутку попереднього звітного року становить 117060 грн.

За приписами пп.133.4.1. п 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам:

-утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації;

-установчі документи якої містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб;

-установчі документи якої передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення);

-внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Підпунктом 133.4.5. п.133.4 ст. 133 Податкового кодексу України передбачено, що порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно з пп.140.5.9 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму коштів або вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, які на дату перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг відповідали умовам, визначеним пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

Однак, 16 липня 2016 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру" від 13 липня 2016 року №440 (далі - Постанова).

Постанова прийнята на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування неприбуткових організацій" від 17 липня 2015 року №652-VIII (далі - Закон №652) відповідно до підпункту 133.4.5 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України та визначає дії контролюючих органів та неприбуткових підприємств, установ та організацій (далі - неприбуткові організації) у перехідний період, з метою встановлення відповідності установчих документів неприбуткових організацій вимогам Кодексу для включення до нового Реєстру неприбуткових установ та організацій (далі - Реєстр), затвердженого Постановою.

На виконання вказаних правових норм, Малинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області 13.12.2016 прийнято рішення №052 відповідно до якого первинній профспілковій організації Радомишльського Державного лісопромислового господарства 13.12.2016 присвоєно ознаки неприбутковості - 0044. Окрім того вказано, що дата включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій, починаючи з якої визначається строк безперервної реєстрації неприбуткової організації - 07.05.2008 .

Тобто, з 07.05.2008 первинна профспілкова організація ДП "Радомишльське ЛМГ" була включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій та зареєстрована, як неприбуткова організація, однак у зв`язку зі змінами в законодавстві з 13.12.2016 зазначену профспілкову організацію включено до нового Реєстру неприбуткових установ та організацій та на виконання вимог чинного законодавства присвоєно ознаки неприбутковості - 0044.

З огляду на викладене, з урахуванням перехідного періоду ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, який діяв після перерахування позивачем коштів профспілковій організації - ІV квартал 2015 року, та з урахуванням вимог ст.133 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд дійшов до висновку, що позивач, як платник податку на прибуток повинен був збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму коштів, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) 2015 року профспілковій організації ДП «Радомишльське ЛМГ», яка на дату перерахування коштів, відповідала умовам, визначеним пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу.

Відтак, суд дійшов правильного висновку, що донарахування контролюючим органом суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 25089 грн. та штрафної санкції у розмірі 12544,5 грн. внаслідок виявлення за результатами перевірки зазначеного порушення підприємством вимог податкового законодавства за 2015 рік є правомірним.

Щодо рішення від 08.11.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 18477,02 грн, яке позивач оскаржує частково в сумі розміром 3832,13 грн, суд виходив з наступного.

В акті перевірки контролюючим органом зафіксовано, що обчислення сум лікарняних листів, на які нараховується єдиний внесок проведено з порушенням вимог п.1 ч.2 ст.6, ч.2 ст.9, п. 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-ІУ, а саме:

- в червні 2015 року по працівнику ОСОБА_2 було відображено одночасно і донарахування і зменшення лікарняних за червень 2014 року на суму в розмірі 699,39грн;

- в грудні 2015 року по працівнику ОСОБА_3 відображено одночасно і донарахування і зменшення лікарняних за липень 2015 року на суму в розмірі 3342,02грн;

- у звітності за серпень 2016 року не було відображено суми нарахованої відпустки по працівнику ОСОБА_1 на суму в розмірі 5315,1 грн.

Проте підприємством самостійно виявлено та виправлено помилки до початку перевірки в звіті за липень 2017 року. Проведено коригування, зменшено відпускні за вересень 2016 року на суму 5315,1 грн. та донараховано відпускні за травень 2016 року по вказаному працівнику.

Позивач надіслав до контролюючого органу Звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме:

- в червні 2015 року по працівнику ОСОБА_2 було відображено одночасно донарахування та зменшення лікарняних за червень 2014 року на суму 699,39 грн, проведено зменшення на суму 232,2 грн. та донарахування на суму 232,2 грн, крім того утримання єдиного соціального внеску за ставкою 2% - проведено зменшення на суму 13,9грн та відповідно донарахування на суму 13,9 грн та донарахування на суму 13,9грн ;

- у грудні 2015 року по працівнику ОСОБА_3 відображено одночасно донарахування і зменшення лікарняних за липень 2015 року на суму 3342,02 грн, проведено зменшення на суму 1109,55 грн. та донарахування на суму 1109,55 грн та утримання єдиного соціального внеску за ставкою 2% - проведено зменшення на суму 66,84 грн та донарахування на суму 66,84 грн ;

- у липні 2017 року проведено коригування виплати відпускних, у зв`язку з чим було донараховано відпускні за серпень 2016 року та зменшено відпускні за вересень 2016 року на суму 5315,10 грн., що відображено в таблиці 1 додатку 4 в графі 4.4 «сума виплат, на яку донараховано єдиний внесок», однак цьому в таблиці 1 додатку 4 платником не відображено нарахування єдиного внеску в сумі 1169,32 грн. в графі 4.1 «донараховано єдиного внеску» та графі 4.1.1 « 22,0 %, 36,76 - 49,7 %, в т. ч. донараховано до мінімальної заробітної плати».

Перевіряючи коригування виявлених помилок, контролюючий орган дійшов висновку, що таке призвело до неправильного заповнення звітності сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці - філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч.8 ст.9 Закону №2464-VI, платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до ч.10 ст.9 Закону №2464-VI, днем сплати єдиного внеску вважається : у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.ч.11, 12 ст.9 Закону №2464-VI).

Здійснення контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань.

Суд, вирішуючи спір в цій частині, дійшов до висновку про те, що допущені підприємством помилки, з урахуванням коригувань про донарахування сплачених сум та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у Звітах про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2015 року (по працівнику ОСОБА_2 ), за грудень 2015 року (по працівнику ОСОБА_3 ) шляхом відображення одночасного донарахування і зменшення лікарняних та сум єдиного внеску та у звіті за липень 2017 року ( ОСОБА_1 ) не вплинули на своєчасність сплати сум єдиного внеску за звітні періоди.

З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки своєчасність сплати сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2014 року (по працівнику ОСОБА_2 ) за липень 2015 року (по працівнику ОСОБА_3 ) та за вересень 2016 року (по працівнику ОСОБА_1 ) ДП «Радомишльське ЛМГ» підтверджується наданими позивачем документами бухгалтерської звітності щодо нарахування єдиного внеску, відомостями нарахування заробітної плати (доходу) застрахованих осіб, платіжними дорученнями, відповідно до яких суми лікарняних, відпускних та єдиного соціального внеску сплачено позивачем своєчасно та в повному обсязі .

Таким чином, рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 08.11.2018 є протиправним та підлягає скасуванню в частині донарахування штрафних санкцій .

Щодо вимоги від 08.11.2018 №про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 16728,81 грн, яке позивач оскаржує частково в сумі розміром 1169,32 грн, суд першої інстанції врахував наступне.

Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що у звіті за серпень 2016 року не було відображено суми нарахованої відпустки по працівнику ОСОБА_1 на суму у розмірі 5315,1 грн.

Проте, платником самостійно виявлено та виправлено помилку до початку перевірки у звіті за липень 2017 року, а саме проведено коригування, де було донараховано відпускні за серпень 2016 року та зменшено відпускні за вересень 2016 року на суму 5315,1 грн.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) та Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що під час формування звіту про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень 2016 року в автоматичному режимі помилково було сформовано нульовий показник виплат сум заробітної плати (відпустки) у розмірі 5315,1 грн по працівнику підприємства - ОСОБА_1 .

У подальшому, у зв`язку із самостійно виявленими помилками, позивач надіслав до контролюючого органу звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за липень 2017 року, у якому відображено у рядку 4.4 «сума виплат, на яку донараховано єдиний внесок» донарахування сплаченого єдиного внеску у зв`язку з допущеними помилками у звіті за серпень 2016 року, проте повторно, помилкова у вказаному звіті у рядку 4.1 «Донараховано єдиний внесок (крім сум, зазначених у р.4.2)» залишено показних - 0, тобто не відбулося фактичного донарахування суми нарахованої заробітної плати та суми ЄСВ .

Своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2016 року підтверджена наданою позивачем копії платіжного доручення від 07.10.2016 №6202.

Суд вірно зазначив у рішенні, що допущена у звітах про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень 2016 року та у звіті про коригування при наявності сплати ЄСВ з фактично нарахованих та виплачених сум, не може слугувати підставою для зарахування позивачу недоїмки по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1169,32 грн.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на все викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг суперечать наявним матеріалам справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апеляційних скарг на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім описаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, та на припущеннях, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апеляційних скарг та доводів, викладених у них, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 грудня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.