Справа № 540/1385/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1385/19
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 8.04.2019р. за №Ф-855-21;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі за № від 22.05.2019р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату ( несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з липня 2002р. по жовтень 2018р. вона здійснювала підприємницьку діяльність як ФОП.

У березні 2019р. ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі відносно неї сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-855-21 з підстав не сплати єдиного внеску та визначено заборгованість у сумі 11 461,85грн..

В подальшому, 22.05.2019р. відповідачем сформовано рішення за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Позивачка вважає вказані рішення протиправним та такими, що суперечать чинним нормам законодавства України, оскільки за період з 2016р. по 2019р. єдиний внесок нею сплачений.

Посилаючись на вказані обставини просила позов задовольнити.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщені по час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте, в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили.

10.12.2019р. ОСОБА_1 подано заяву про відкладення розгляду даної справи, у зв`язку із тим, що вона особисто приймає участь у розгляді справи, проте вона не може прибути в судове - 11.12.2019р. на 13:00год. по сімейним обставинам. При цьому, відсутні будь-які підтверджуючі документи.

Судова колегія вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню та розгляду, оскільки у відповідності до Акту П`ятого апеляційного адміністративного суду за №297 від 10.12.2019р. вищевказана заява подана з порушенням вимог ст.7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а саме відділом діловодства (канцелярія) встановлено, що на вказаній електронній заяві про відкладення розгляду справи відсутній електронний підпис автора.

З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи оскаржувані рішення діяв в межах та на підставі чинних норм податкового законодавства України, оскільки позивачкою несвоєчасно сплачено поточні нарахування зі сплати єдиного соціального внеску.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що із 29.07.2002р. по 31.10.2018р. ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа - підприємець.

8 квітня 2019р. ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-855-21. У вказаній вимозі зазначено, що станом на 31.03.2019р. у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі - 11 461,85грн., у тому числі недоїмка 11 461,85грн., штрафи 00,0грн., пеня 00,0грн. 11 461,85грн..

В подальшому, 22.05.2019р. ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі прийнято рішення за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Перевіряючи правомірність та законність дій та рішень податкового органу, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями п.4 ч.1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон №2464) встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

За правилами п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464, у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно ч.5 ст.8 Закону №2464, єдиний внесок для платників, зазначених у ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22% до визначеної ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464, платники єдиного внеску, зазначені у п.4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п.4 і 5 ч.1 ст.4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абз.4 ч.8 ст.9 Закону №2464).

Відповідно до ч.12 ст. 9 Закону №2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У відповідності до вимог ч.4 ст.25 цього ж Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів ДФС України та її територіальними органами визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України за №449 від 20.04.2015р. та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 7.05.2015р. за №508/26953 (надалі - Інструкція).

Так, приписами Розділу VI Інструкції визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

За правилами п.1 Розділу VI Інструкції, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена фіскальними органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

У відповідності до п.3 розділу VI Інструкції, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках, зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10грн..

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 від 31.10.2018р. припинила свою підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця.

Податковим органом за допомогою системи АІС "Податковий блок" та за платіжними дорученнями було встановлено, що станом на 1.01.2019р. у позивачки на обліковій картці зі сплати єдиного соціального внеску рахувалась недоїмка у розмірі 12 536,5грн.. В подальшому, ОСОБА_1 не було здійснено нарахування єдиного соціального внеску за ІV квартал 2018р. і по теперішній час, так як з 31.10.2018р. вона припинила свою підприємницьку діяльність.

Також, судова колегія зазначає, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» за №2148 - VІІІ від 3.10.2017р. внесено зміни до Закону №2464, що діють з 1.01.2018р., зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами - підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Так, з 1.01.2018р. всі фізичні особи - підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненою ст.4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464).

Положеннями ЗУ «Про державний бюджет України на 2017р.» за №2246-VІІІ від 7.12.2017р. встановлено, що місячний розмір мінімальної заробітної плати з 1.01.2018р. складає - 3 723грн..

Отже, щоквартальний платіж складає 2 457,18грн. (3 723грн. х 3 х 22% = 2457,18грн.), відповідно поквартально:

- до 19.04.2018р. - за І квартал 2018р. - 2 457,18грн.;

- до 19.07.2018р. - за ІІ квартал 2018р. - 2 457,18грн.;

- до 19.10.2018р. - за ІІІ квартал 2018р. - 2 457,18грн..

Аналізуючи вищевказані норми ЗУ 2Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», судова колегія вважає, що якщо у позивачки, яка є платником єдиного внеску, не було доходу за спірний період до моменту припинення підприємницької діяльності (ІІІ кв.2018р.), то остання зобов`язана визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, і сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто, Закон не ставить обов`язок сплати мінімального розміру страхового внеску в залежність від відсутності у особи доходу за звітний період. Розмір мінімального страхового внеску повинен бути сплачений платником обов`язково.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до даних інформаційної системи органів ДФС, загальна заборгованість зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 , становить 11 461,85грн., яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати поточних нарахувань, а тому підлягає сплаті позивачкою.

Що стосується посилань апелянти на те, що вона в період 2016,2017,2018 та 2019 років сплачувала єдиний внесок, судова колегія виходить з наступного.

За правилами ч.1 п.87.9 ст.89 ПК, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

У відповідності до п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що приписами п.87.9 ст.87 ПК України чітко встановлено черговість спрямування коштів, сплачених платником податків, у разі наявності податкового боргу.

Отже, у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному п.87.9 ст.87 ПК України та у випадку несвоєчасного погашення якої, податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених ст.126 ПК України у залежності від терміну затримки.

При цьому, санкція норми ст.126 ПК України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов`язання безвідносно до підстав її виникнення. Будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм п.87.9 ст.87 ПК України, ст.126 не містить.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 не своєчасно сплачувала суму податкового зобов`язання на протязі 2016/2019р., у зв`язку із чим дані платежі податковим органом зараховувались в погашення податкового боргу попереднього періоду.

Отже, апеляційний суд вважає, що у позивачки наявний податковий борг, на погашення якого були направлені кошти, сплачені нею в рахунок поточних податкових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2018р. по справі за №826/11623/16, та по справі за №815/5491/16 від 4.04.2018р..

Враховуючи усе вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки податковий орган приймаючи оскаржувані рішення діяв у відповідності до чинних норм податкового законодавства України, а позивачкою дійсно несвоєчасно сплачувались поточні нарахування зі сплати єдиного соціального внеску.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв