Справа № 540/1765/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1765/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

27.08.2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому позивач просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивача - протиправною;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивача, викладене в листі відповідача від 03.01.2019 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачці з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу по досягненні пенсійного віку та наявності 27 років страхового стажу була призначена пенсія за віком. 20.07.1994 року позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. Починаючи з 1994 року виплата пенсії припинена. 19.07.2018 року та 14.12.2018 року представник позивача звертався до Пенсійного фонду із заявами про поновлення виплати позивачу пенсії, проте, останній було відмовлено з підстав відсутності відомостей про її місцезнаходження. На думку позивача, такі дії з боку відповідача призвели до порушення її прав на гідне пенсійне забезпечення, тому звернулась із цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 13.09.2019 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 08.10.2019 року.

Суд зауважує на те, що з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року головуючий суддя по справі перебував на лікарняному, у зв`язку із чим, підготовче засідання, призначене на 08.10.2019 року, не відбулось.

За наведених обставин, підготовче засідання призначено на 03.12.2019 року.

02.10.2019 року до суду подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву відповідач не погодився з вимогами позивача, у задоволенні позову просить відмовити, оскільки підставою для повернення поданих позивачем документів та не прийняття ним рішення про призначення позивачу пенсії за віком слугувала та обставина, що остання не надала відповідачу оригіналу документу, що підтверджує її належність до громадянства України, що засвідчував би особу, вік та місце проживання. При подачі заяви про поновлення виплати пенсії представником позивача подано тільки посвідчення особи від 20.07.1994 року, яке видане МВС Ізраїлю, з якого на думку відповідача не вбачається, що позивач є громадянином України.

Також відповідач зазначає, що у них відсутня пенсійна справа позивача, а тому в УПФУ не має будь - яких документів, на підставі яких можлива виплата чи поновлення виплат пенсії позивачеві.

10.10.2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 03.12.2019 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.12.2019 року.

У судове засідання сторони не з`явились, проте подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі.

Відтак, суд у відповідності до приписів ч. 9 ст. 205 КАС України, розглядатиме дану справу у порядку письмового провадження на підставі документів, наявних у матеріалах справи.

Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Представник позивача звертався до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявами від 19.07.2018 року, від 14.12.2018 року № 3745 про поновлення пенсії.

Відповідач листом від 03.01.2019 року № 18/03-19 повідомив представника позивача про те, що подане до УПФУ посвідчення ОСОБА_1 не містить відомостей про місце її проживання на території України, а також інформації про громадянство заявника.

Позивач у позові зазначає, що перед виїздом за кордон вона мешкала на території міста АДРЕСА_1 , де їй по досягненні пенсійного віку була призначена пенсія. 20.07.1994 року виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль і перебуває там по сьогоднішній день. З 1994 року і станом на сьогодні виплату пенсії було припинено.

На підтвердження викладеного у позові позивач надає паспорт для виїзду за кордон на своє ім`я (дійсний до 13.05.1999 року), водночас при зверненні до УПФУ надавала, зокрема, посвідчення на своє ім`я від 20.07.1994 року, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль (у матеріалах справи відсутнє).

Крім того, наданий реєстраційний номер облікової картки платника податків та трудова книжка позивача.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI від 20.11.2012 р. документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; г) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Підставою для повернення поданих позивачем документів та не прийняття рішення щодо поновлення виплати пенсії позивачеві слугувала та обставина, що остання не надала відповідачу оригінал документу, що підтверджує його належність до громадянства України, засвідчує особу, місце проживання та вік (паспорт).

Згідно матеріалів справи, разом із заявою позивачем (через уповноваженого представника) подано лише посвідчення особи від 20.07.1994 року, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, яким не підтверджується той факт, що позивач є громадянином України. При цьому, фактичне місце проживання позивача, АДРЕСА_1 .

Щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Однак, відповідно вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою Пенсійного фонду України № 3-1, 30.01.2007, орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 22 Порядку 33-1 визначено, що документом, який підтверджує призначення особі пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом, що призначає пенсії, відповідно до Порядку обліку, зберігання, оформлення та видачі пенсійних посвідчень в Пенсійному фонді України та його органах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 № 4-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 06.04.2004 за № 427/9026 (із змінами).

Таким чином, для поновлення виплати пенсії передбачено подання відповідною особою заяви за встановленою формою до УПФУ.

Суд погоджується із позивачем, що призначення, отримання та поновлення виплати раніше призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, проте у даному випадку відповідачем правомірно вказано на недоліки заяви про поновлення виплати пенсії з підстав ненадання необхідних документів.

Із урахуванням того, що позивач не надав необхідний пакет документів для поновлення йому виплати пенсії, зокрема паспорт громадянина України або інший документ, що в розумінні Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" підтвердив би громадянство України та пенсійне посвідчення або будь-який інший доказ з якого можливо було б встановити, що така пенсія взагалі призначалась, у Пенсійного фонду були відсутні законні підстави для розгляду такої заяви або поновлення виплати пенсії.

Щодо посилання позивача на надану до суду копію паспорта громадянина для виїзду за кордон, як на доказ того, що позивач є громадянином України, суд зазначає наступне.

Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначено назви та види документів, які, зокрема, посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 13 вказаного Закону визначено, що документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Судом встановлено, що позивач, дійсно, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, але на момент подачі заяви про перерахунок пенсії за вислугу років, термін дії вказаного паспорту закінчився (паспорт діяв до 13.05.1999 року).

Згідно з п.1 Перехідних положень Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що з моменту закінчення терміну дії паспорту особа, дійсно, не припиняє громадянство України, але в той же час, документ із терміном дії, що закінчився, не міг бути беззаперечним доказом (підтвердженням) належності позивача до громадянства України, оскільки такий документ став нечинним.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що вказаний паспорт подавався представником позивача до УПФУ при зверненні із заявою про поновлення пенсії.

Таким чином, для реалізації права позивача на поновлення виплати пенсії за вислугу років, їй необхідно надати документи визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, і, з урахуванням фактичних обставин справи, довів правомірність своїх дій з приводу розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 112010200