Справа № 200/12563/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року справа №200/12563/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронвої Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 200/12563/19-а (головуючий суддя І інстанції - Голубова Л.Б.), складену в повному обсязі 30 жовтня 2019 року у м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Ворошиловського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

25 жовтня 2019 року, адвокат Путій П.М. діючий в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ворошиловського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень № 14519784, № 16149035, № 16148109, № 16149201 та закінченням зведених виконавчих проваджень № 16177600, № 16177545 на підставі статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 6-11).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що даний спір належить до розгляду за правилами цивільного судочинства (а.с. 1-3).

Не погодившись із вищевказаною ухвалою, адвокат Путій П.М. діючий в інтересах позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначив, що судом першої інстанції даний спір має розглядатись у поряду адміністративного судочинства, оскільки відповідач по справі є суб`єктом владних повноважень та оскаржуються дії державного виконавця щодо не повного виконання вимог чинного законодавства під час виконання процедури завершення( закриття) виконавчого провадження, а не спір про цивільне право власності на арештоване майно(а.с. 30-34).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

13 грудня 2019 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу разом із клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 , через свого адвоката, звернулась до суду з адміністративним позовом до Ворошиловського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень № 14519784, № 16149035, № 16148109, № 16149201 та закінченням зведених виконавчих проваджень № 16177600, № 16177545 на підставі статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 6-11).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 1-3) у зв`язку з тим, що даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства ,оскільки виконавче провадження ,в межах якого накладено арешт на майно ОСОБА_1 ,вчинено по примусовому виконанню виконавчих листів Ворошиловського районного суду м. Донецька по цивільній справі.

Вищевказана ухвала є спірною при розгляді даної справи.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 ч.1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права є взаємовідносини у сфері, що складаються у зв`язку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист.

Особливістю цих відносин є те, що вони пов`язані із реалізацією прав, свобод та інтересів суб`єктів у сфері публічно - правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Тобто, специфіку публічно - правового спору визначають: суб`єктивний склад, підстави виникнення цього спору і тісне пов`язане з цим питання визначення меж повноважень адміністративного суду.

Що стосується кола суб`єктів публічно - правового спору, то обов`язковим його учасником є суб`єкт публічного управління, який є виразником державних і суспільних інтересів, носієм публічної влади, має особливий правовий статус, тому що наділений владними управлінськими функціями щодо об`єктів управління.

Специфіка публічно - правового спору обумовлена, також, його підставою: він виникає у випадку порушення суб`єктом публічного управління суб`єктивних публічних прав та інтересів громадянина або організації.

Особливістю правовідносин, що розглядаються адміністративними судами, є їх публічно - правовий характер, пов`язаний із сферою реалізації публічної влади.

Суттєвою ознакою публічно - правового спору є участь у справі суб`єкту владних повноважень, який виконує владні управлінські функції відносно інших суб`єктів і його рішення є обов`язковими для виконання.

Тобто, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд першої інстанції при прийнятті спірної ухвали зробив висновок, що дії державного виконавця у виконавчих провадженнях, в межах якого накладено арешт на майно ОСОБА_1 , по примусовому виконанню виконавчих листів Ворошиловського районного суду м. Донецька по цивільній справі, щодо питання зняття арешту з майна , реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав,- мають розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки відсутній публічно-правовий спір.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним, з огляду на наступне.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 22), на ОСОБА_1 накладено обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, д/в, від 04.01.2011, відділом державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку, державним виконавцем Мирошниченко П.І., об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно в межах суми звернення стягнення 1 210 009 грн., окрім квартири АДРЕСА_1 .

Відомостей щодо якого виконавчого провадження накладено зазначене вище обтяження, за яким рішенням суду, тощо, вказаний витяг не містить, відтак, у суду першої інстанції не було достатніх доказів на підтвердження накладення обтяження за рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька в межах закінчених виконавчих проваджень № 14519784, № 16149035, № 16148109, № 16149201 та закінченням зведених виконавчих проваджень № 16177600, № 16177545.

За приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції передчасно відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що обтяження у вигляді арешту на майно позивача було накладено на виконання рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька у цивільній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду діяв передчасно, а, відтак, ухвала суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду з огляду на положення ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 311, 320, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 20012563/19-а- задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 20012563/19-а скасувати, а справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І. В. Геращенко

Г.М. Міронова