Справа № 428/10943/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року справа №428/10943/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 14 листопада 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 428/10943/19 (суддя в І інстанції Кордюкова Ж.І.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Жиділова Владислава Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Жиділова Владислава Олеговича (далі Інспектор) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 04.09.2019 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за те, що він 31.08.2019 близько 11-00 год., керуючи автомобілем Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив поворот ліворуч на перехресті вулиць Гоголя та Першотравнева, де односторонній рух, чим порушив вимоги знаку 5.7.1 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом». Проте зазначені обставини не відповідають дійсності. Відповідач не показав йому відео правопорушення та не пред`явив свідків правопорушення, позивач просив Інспектора відкласти розгляд справи та надати можливість дати пояснення, але той відмовився. Після того, відповідач склав відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №526918 від 04.09.2019 року за порушення ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Постанова серії НК №526918 від 04.09.2019 підлягає скасуванню, оскільки Інспектор не ознайомив його з матеріалами справи, доказами та не надав можливості скористатись правовою допомогою; повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції не містить його підпису; відповідач не надав жодних доказів його вини; постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис; Інспектор не складав протокол про адміністративне правопорушення та не відбирав у нього жодних пояснень. Також відповідач не виконав вимог ст. 280 КУпАП.

У зв`язку з цим, просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №526918 від 04.09.2019 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевий суд дійшов висновків про відмову у задоволенні позовних вимог без повного та об`єктивного дослідження наявних доказів, наголошує, що адміністративного правопорушення позивач не скоював. Апелянтом вказано, що суд взагалі не надав оцінки відеозапису з автомобільного реєстратора (відеофайл № 1862), на якому немає ні автомобіля позивача, ні самого правопорушення. Спірна постанова не містить відомостей про технічний засіб, на який провадився відеозапис, тому, на переконання апелянта, суд першої інстанції не повинен був брати до уваги наданий відповідачем відеозапис, як допустимий доказ у розумінні статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 8.4(ґ) ПДР України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

04.09.2019 відповідачем в м. Лисичанську по вул. Штейгерській, буд. 8, було розглянуто справу та винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 526918 у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, керуючи автомобілем Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.7.1 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом», а саме виїхав в протилежну сторону, чим порушив п.8.4(ґ) ПДР України.

Відповідач на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення надав суду відеозапис, який був досліджений судами.

З наданого відеозапису вбачається, що після того, як відповідачем було виявлено порушення позивачем ПДР України, він проїхав за автомобілем позивача у житловий квартал, представився та пояснив причину зупинки порушення вимог дорожнього знаку 5.7.1. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що він винен, проте через те, що тут проживає, то весь час так їздить. 31.08.2019 Інспектор розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , роз`яснив права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, порядок оскарження постанови. ОСОБА_1 заявив клопотання про необхідність отримання правової допомоги і відкладення розгляду справи. Відповідач прийняв рішення про відкладення розгляду справи і пояснив, що розгляд справи відбудеться в Управлінні патрульної поліції в Луганській області в м. Лисичанську 04.09.2019 о 18 годині. Після цього відповідач виписав повідомлення ОСОБА_1 з`явитись для розгляду справи на 04.09.2019, проте ОСОБА_1 категорично відмовився отримати зазначене повідомлення. Також на відео зафіксовано, що 04.09.2019 позивач не з`явився на розгляд справи, яка була розглянута у відсутність останнього.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, була розглянута в Управлінні патрульної поліції Луганської області без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ст. 258 КУпАП, а також змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція).

Так, ч. 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Пунктом 4 Інструкції встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста і восьма статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв у відповідності до вимог ст. ст. 222, 258 КУпАП та Інструкції.

Винесення поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП без складання протоколу про адміністративне правопорушення не суперечить вимогам діючого законодавства.

Зазначене повністю спростовує доводи ОСОБА_1 , викладені в позові, щодо необхідності складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону № 580 поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону № 580, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 1 статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги відеозапис вчиненого позивачем адміністративного правопорушення і процедури розгляду справи, та вважав його належним та допустимим з огляду на вимоги КАС України.

Колегія суддів зазначає, що дані відеозапису повністю спростовують доводи позивача ОСОБА_1 щодо того, що відповідач не ознайомив його з матеріалами справи та з доказами, не надав можливості скористатись правовою допомогою.

Дані відеозапису підтверджують протилежне, а саме те, що за клопотанням позивача, який висловив бажання скористатись допомогою адвоката, розгляд справи було відкладено на 04.09.2019. При цьому зафіксовано, що ОСОБА_1 оголошувалась дата, час і місце, де відбуватиметься розгляд справи стосовно нього, проте він категорично відмовляється отримати письмове повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції, що в свою чергу пояснює, чому повідомлення не містить його підпису.

Оскільки ОСОБА_1 не з`явився на розгляд справи 04.09.2019, то відповідач не мав можливості ознайомити його з матеріалами справи, в тому числі і відеозаписом.

За таких обставин апеляційний суд вважає доводи позивача, якими він обґрунтовував необхідність скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, неспроможними.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, місцевий суд дійшов правильного висновку, що під час розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 Інспектором був встановлений факт вчинення адміністративного правопорушення, встановлено, що це правопорушення скоїв позивач і він підлягає адміністративній відповідальності, з урахуванням встановлених обставин справи винесено постанову, якою накладено штраф в розмірі 255 грн. у відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому, слід зазначити, що позивач визнав свою провину у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення, що зафіксовано на відеозаписі.

Відтак, відповідачем доведено дотримання ним вимог КУпАП під час накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Щодо доводів апелянта, що оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, слід зазначити таке.

У статті 283 КУпАП встановлено вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення. Так, зокрема, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити також відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №526918 від 04.09.2019 вбачається, що у п. 8 зазначено, що до цієї постанови додається відео з відеореєстратора ВВ00131.

Зазначене спростовує доводи позивача і в цій частині.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачами надано суду належно допустимі, достатні докази правомірності оспорюваної постанови про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, - колегія суддів вважає, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення відсутні.

При прийнятті такого рішення, судом враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «О`Халлоран і Френсис проти Великобританії» зазначено, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди; можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

За встановлених в цій справі обставин і правового регулювання спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про правомірність спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення, яку Інспектор виніс стосовно ОСОБА_1 .

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, інших важливих аргументів апелянтом не наведено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ч.2 ст.77, ч.3 ст.272, п.3 ч.3 ст.286, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст.ст. 321, 322, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 листопада 2019 року у справі № 428/10943/19 залишити без змін.

Повне судове рішення 18 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

А. В. Гайдар