Справа № 520/10133/19
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 грудня 2019 р. № 520/10133/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сагайдака В.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Югова С.А.,

представника позивача - Шепило А.В.,

представника відповідача - Шамілової Л.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Солком 555" (61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 40, офіс 415-Б, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61027, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Солком 555", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

суд визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.08.2019 року №5 за ф. Р про збільшення ТОВ СОЛКОМ 555 суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 310760 грн., в т.ч. за основним платежем-248608 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 62152 грн.;

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.08.2019 року №5 за ф. В4 про визначення ТОВ СОЛКОМ 555 суми завищення від`ємного значення з ПДВ у розмірі 11875 грн., що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення №5, №5 від 12.08.2019 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 17.12.2019 р. судом задоволено клопотання відповідача та здійснено заміну неналежного відповідача на Головне управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61027, ).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, на підставі направлення №6208, №6209 та наказу №4630, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Солком 555".

За результатами перевірки ГУ ДФС у Харківській області складено акт від 15.07.2019 р. №2410/20-40-14-05-07/35477509(а.с.15-43 том 1).

Згідно висновку акту перевірки контролюючим органом встановлені наступні порушення:

пп. «а» п. 198.1, п.198.2, абзаців першого і другого пп. 198,3 ст.1.98, та п.201.1, п.201.10, п.201.11, ст.201 ПКУ, п.п. 1 п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.03.2018 № 381), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, вищевказані порушення призвели до заниження ДЦВ, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 302 753 грн. у т.ч., за червень 2016 року 54 145 грн.; липень 2016 року на суму 66 105 грн.; серпень 2016 року на суму 37 255 гри.; вересень 2016 року на суму 33 413 грн.; березень 2017 року на суму 28 300 грн.; липень 2017 року на суму 7 776 грн.; вересень 2017 року на суму 21 300 грн.; жовтень 2017 року на суму 7 980 грн.; грудень 2017 року на суму 46 479 грн. та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у червні 2016 року на загальну суму 2 732 грн., у вересень 2016 року на-загальну суму 7 766 грн., у березні 2017 року на загальну суму 2 002 грн., у липні 2017 року на загальну суму 2 107 грн.

На підставі висновків акту перевірки прийняті:

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.08.2019 року №5 за ф. Р про збільшення ТОВ СОЛКОМ 555 суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 310760 грн., в т.ч. за основним платежем-248608 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 62152 грн.(а.с.78-79 том 1);

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.08.2019року №5 за ф. В4 про визначення ТОВ СОЛКОМ 555 суми завищення від`ємного значення з ПДВ у розмірі 11875 грн., що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду(а.с.75-77).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Згідно акту перевірки перевіряючими зроблено висновок, що ТОВ «СОЛКОМ 555» не мало право на формування податкового кредиту у перевірємому періоді по операціях з контрагентами: ТОВ «КОНЦЕПТ АКТИВ», ТОВ «ДАЛТЕР ГРУПП», TOB «БІЗНЕС-ВЕКТОР- Україна», ТОВ «БАРРОУЗ ГРУП», ТОВ «АНТЕЙ КОМПЛЕКТ», TOB «ТК «ЗАХІДНА ЛОГІСТИКА», ТОВ «ІНВЕСТ ДАР», ТОВ «ІНТЕГРАЛ ПЛЮС», ТОВ «ТИТОФ ГРУП», ТОВ «ІНКОМГЛОБАЛ АЛЬЯНС», оскільки договори із зазначеними контрагентами не підтверджені реальним виконанням операцій, які становлять їх предмет. ТОВ «Солком 555» здійснене безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій. Висновок про нереальність операцій зроблений з тих підстав, що не є можливим ідентифікувати товар по ланцюгу постачання до безпосереднього виробника, джерело походження придбаного товару не можливо встановити, наявні протоколи допиту директорів підприємств-контрагентів про непричетність їх до діяльності цих підприємств, також є ухвали суду у кримінальних провадженнях за ознаками злочинів передбачених ч. 2 ст. 205 та ч. 1 ст. 212 КК України. В т.ч. про тимчасовий доступ до речей та документів підприємства-контрагента, отримана податкова інформація, що продавці придбаного Позивачем товару, не знаходяться за своєю податковою адресою, не мають виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання постачання товару або здійснення діяльності, відсутні необхідні умови для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, відсутні основні фонди, виробничі активи, не достатньо трудових ресурсів, не надано до перевірки ТТН та документи, що підтверджують якість товару, тощо.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «КОНЦЕПТ АКТИВ (липень-вересень 2016 року), судом встановлено наступне.

Між ТОВ «КОНЦЕПТ АКТИВ» (в якості постачальника) та ТОВ «СОЛКОМ 555» (в якості покупця) 01.07.2016 року укладено договір б/н щодо постачання вугільної продукції(а.с.81-85 том 1).

Постачання продукції (углеродомісткий матеріал) у кількості 36,78 т. підтверджується специфікаціями від 01.07.2016 року (а.с.86-92 том 1) та сертифікатами якості (а.с.95, 98, 101, 104, 107-108, 111, 114 том 1), актами здачі-прийняття робіт (а.с.115 том 1).

За фактом постачання постачальником оформлені податкові накладні №4, №22, №21, №83, №101, №24, №25, №76, №77 та виписані видаткові накладні(а.с.93, 96, 99, 102, 105, 109, 112 том 1).

Перевезення продукції підтверджується товарно-транспортними накладними(а.с.94, 97, 100, 103, 106, 110, 113 том 1).

За отриманий товар (продукцію) ТОВ «СОЛКОМ 555» перерахувало постачальнику кошти, що підтверджено платіжними дорученнями(а.с.116-126 том 1).

Придбаний у ТОВ «КОНЦЕПТ АКТИВ» товар підприємство реалізувало:

ПАТ «Енергомашспецсталь», що підтверджується видатковими накладними на суму 307193,40грн., товарно-транспортними накладними (а.с.127-138 том 1);

ТОВ «Краматорськтеплоенерго», що підтверджується: договором №122, видатковою накладною №ВН-0000041 від 27.072016р., товарно-транспортною накладною від 08.07.2016 р. (а.с.141-144, 145-147 том 1);

КП «Теплоенергетик» що підтверджується договором №95/м, видатковою накладною №556 від 09.08.2016 р., довіреністю (а.с.139-140, 148-149 том 1).

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» (червень-липень 2016 року), судом встановлено наступне.

Між ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» та ТОВ«СОЛКОМ 555» (в якості покупця) 08 квітня 2016 року укладено договір постачання вугільної продукції (а.с.151-155 том 1).

Виконання зобов`язань за даним договором підтверджується: специфікаціями №№ 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 на загальну суму 305442,60грн.(а.с.156-163 том 1), видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними № б/н від 25.06.2016р., № б/н від 24.06.2016р. № б/н від 11.06.2016р., № б/н від 10.06.2016р., № б/н від 09.06.2016р. № б/н від 07.06.2016р., № б/н від 04.06.2016р., № б/н від 03.06.2016р. та сертифікати якості № б/н від 25.06.2016р., № б/н від 24.06.2016р. № б/н від 11.06.2016р., № б/н від 10.06.2016р., № б/н від 09.06.2016р. № б/н від 07.06.2016р., № б/н від 04.06.2016р., № б/н від 03.06.2016р.(а.с.164-187 том 1), податковими накладними №12, №90, №89, №63, №39, №38, №37, №36, №35, №34.

За поставлений товар позивачем перераховані кошти в загальній сумі 286093,0 грн. згідно платіжних доручень(а.с.188-195 том 1).

Придбаний у ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» товар реалізований контрагентам:

ПАТ «Енергомашспецсталь» за договором № 15/736 від 01.10.2015 р. та специфікацією №1 від 01.10.2015 р., оформлені видаткові та податкові накладні від 03.06.2016 р. 10.06.2013р. та від 25.06.2016р. на суму 167286 грн., а також виписані товарно-транспортні накладні від 10.06.2013р. та від 25.06.2016р., здійснено розрахунки за поставлений товар згідно платіжних доручення №810605 від 03.06.2016р., №810758 від 09.06.2016р., №810987 від 14.06.2016 р., №811330 від 23.06.2016р.(а.с.196-213 том 1);

ТОВ «Харківторгсервіс» за договором поставки №0401.2016-АФ від 04.01.2016р., оформлені видаткова накладна від 14.06.2016р. за №ВН-000030 та податкова накладна №40 року на 139440 грн., доручення №112 від 14.06.2016 р., товарно-транспортна накладна №-03579 від 14.06.2016 р., платіжні доручення №753 від 16.06.2016 р., № 760 від 21.06.2016 р.(а.с.214-221 том 1).

Щодо взаємовідносин з ТОВ «БІЗНЕС-ВЕКТОР-Україна» (серпень-вересень 2016 року), судом встановлено наступне.

Між ТОВ «БІЗНЕС-ВЕКТОР-Україна» (в якості постачальника) та ТОВ «СОЛКОМ 555» (в якості покупця) 19.08.2016 року укладено договір б/н щодо постачання вугільної продукції, за умовами якого номенклатура, асортимент, загальна кількість товару, ціна за одиницю, сумарна вартість партії визначена в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору(а.с.222-225 том 1).

Постачання продукції (углеродомісткий матеріал) за цим договором підтверджується: специфікаціями: №1 від 19.08.2016р., №2 від 26.08.2016р. та №3 від 02.09.2016р., видатковими накладними ВНУ від 19.08.2016р. та 26.08.2016р. на суму 158466 грн., товарно-транспортними накладними: № б/н від 02.09.2016р., № б/н від 09.09.2016р. № б/н від 19.08.2016р., № б/н від 26.08.2016р., сертифікатами якості: б/н від 02.09.2016р., б/н від 09.09.2016р. б/н від 19.08.2016р., б/н від 26.08.2016р., оформленими і зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними №23 від 09.09.2016р. та №63 від 31.08.2016р., платіжними дорученнями: №97 від 26.06.2016р., №93 від 12.09.2016р. та від 21.10.2018 року(а.с.226-244 том 1).

Придбаний у ТОВ «БІЗНЕС-ВЕКТОР-Україна» товар (углеродомісткий матеріал) позивачем реалізовано ПАТ «Енергомашспецсталь» за договором №15/736 від 01.10.2015, специфікацією №1 від 01.10.2015 р., видатковими накладними на суму 168182 грн. від 19.08.2016р., 26.08.2016р., 02.09.2016р., від 09.09.2016р. та товарно-транспортними накладними від 19.08.2016р., 26.08.2016р., 02.09.2016р., від 09.09.2016р., здійснено розрахунки за поставлений товар згідно платіжних доручень: №812465 від 04.08.2016р., № 801804256 від 12.08.2016р., №812757 від 18.08.2016р., № 812801 від 23.08.2016 р., № 8130435 від 26.08.2016 р., № 34 від 02.09.2016р., № 125 від 06.09.2016р., № 4653 від 07.09.2016 р., № 323 від 09.09.2016 р., № 867 від 29.09.2016р.(а.с.245-252 том 1, 1-19 том 2), податковою накладною №23, №63.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «БАРРОУЗ ГРУП» (вересень 2016 року), судом встановлено наступне.

За договором надання послуг від 01.09.2016 року, укладеного між ТОВ «СОЛКОМ 555» (в якості замовника) та ТОВ «БАРРОУЗ ГРУП» (в якості виконавця), останній взяв на себе зобов`язання щодо надання інформаційно-консультаційні послуг по розробці проекту Технічних умов на продукцію «Навуглерожувач А» ТУ У051-2:2016»(ас.20-21 том 2).

За фактом виконання зобов`язань складений акт приймання-передачі послуг від 30.09.2016 року та проведені розрахунки, що підтверджується платіжними дорученнями(а.с.22-27 том 2). Також складена податкова накладна №50.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «АНТЕЙ КОМПЛЕКТ» (березень 2017року), судом встановлено наступне.

За Договором від 05.03.2017 року №б/н, укладеним між ТОВ «СОЛКОМ 555» (в якості покупця) та ТОВ «АНТЕЙ КОМПЛЕКТ» (в якості постачальника), останній взяв на себе зобов`язання щодо постачання продукції (товару) (а.с.28-30 том 2).

За умовами цього договору характеристики, кількість та ціна товару визначається у специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору, поставка продукції визначена власними силами Покупця.

Виконання даного договору підтверджується наступними документами: специфікацією №1 від 01.03.2017 року, видатковою накладною №ВН-000017 від 31.03.2017року на суму 51714 грн., товарно-транспортною накладною б/н від 31.03.2017 р.(а.с.31-35 том 2), податковою накладною №17.

Згідно наданих позивачем пояснень, розрахунки за придбаний товар ще не проведені, обліковується кредиторська заборгованість.

Щодо взаємовідносин з TOB «ТК «ЗАХІДНА ЛОГІСТИКА» (березень 2017року), судом встановлено наступне.

Між позивачем (в якості замовника) та TOB «ТК «ЗАХІДНА ЛОГІСТИКА» (в якості експедитора) 01 березня 2017 року укладений Договір б/н про надання експедиційних послуг у сфері організації перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с.36-38 том 1).

Виконання даного договору підтверджується: заявкою ТОВ «СОЛКОМ 555» від 20.03.2017 року за №2003, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №7 від 31.03.2017р. на суму 130100 грн., товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями №181 від 11.05.2017р., №194 від 16.05.2017р. на загальну суму 115 612,0 грн.(а.с.39-52 том 2), податковою накладною №63, №64.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ІНВЕСТ ДАР» (липень 2017 року), судом встановлено наступне.

Між ТОВ «СОЛКОМ 555» (в якості замовника) та ТОВ «ІНВЕСТ ДАР» (в якості експедитора) укладено договір б/н про надання експедиційних послуг у сфері організації перевезення вантажів автомобільним транспортом(а.с.53-55 том 2).

Виконання даного договору підтверджується: заявкою ТОВ «СОЛКОМ 555» від 03.07.2017року, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №115/07/2017Т від 31.07.2017року на суму 59300 грн., товарно-транспортними накладними б/н від 04.07.2017р. та від 05.07.2017р., платіжним дорученням №224 від 15.08.2017року.(а.с.56-62 том 2), податковою накладною №82.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ІНТЕГРАЛПЛЮС» (вересень 2017 року), судом встановлено наступне.

Між ТОВ «ІНТЕГРАЛ ПЛЮС» (в якості виконавця) і ТОВ «СОЛКОМ 555» (в якості замовника) укладено договір про надання експедиційних послуг у сфері організації перевезення вантажів автомобільним транспортом(а.с.63-65 том 2).

Виконання даного договору підтверджується: заявкою ТОВ «СОЛКОМ 555» від 01.09.2017року №1, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2017року №9/09 на суму 127800 грн.(а.с.67-68 том 2), податковою накладною №68.

За надані послуги розрахунки не проводилися, оскільки 02.10.2017 року між ТОВ «Фрітекс» та ТОВ «ІНТЕГРАЛ ПЛЮС» укладений договір б/н про відступлення права вимоги відповідно до якого ТОВ «ІНТЕГРАЛ ПЛЮС» як первісний кредитор передав новому кредитору ТОВ «Фрітекс» право вимоги згідно зазначеного договору про надання послуг від 01.09.2017 року (а.с.66 том 2).

У зв`язку з цим, перерахування коштів в сумі 160920 грн. здійснено ТОВ «Фрітекс», що підтверджується платіжними дорученнями №277 від 04.10.2017 року та №281 від 10.10.2017 року(а.с.69-70 том 2).

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ТИТОФ ГРУП» (грудень 2017 року), судом встановлено наступне.

Між TOB «ТИТОФ ГРУП» (в якості постачальника) та ТОВ «СОЛКОМ 555» (в якості покупця) 15 грудня 2017 року укладений договір постачання продукції за заявкою покупця. Характеристики, кількість та вартість продукції визначена в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору(а.с.83-85 том 2).

Виконання даного договору підтверджується: специфікаціями №1 та №2 від 15.12.2017 року, видатковими накладними від 29.12.2017року №ВН-0000113 та №ВН-0000114 на суму 155272,44 грн., товарно-транспортною накладною № б/н від 29.12.2017р.(а.с.86-91 том 2), податковою накладною №237, №235, №236.

Згідно наданих позивачем пояснень, розрахунки за придбаний товар ще не проведені, обліковується кредиторська заборгованість.

Також, 01 грудня 2017 року між ТОВ «СОЛКОМ 555» (в якості замовника) та ТОВ «ТИТОФ ГРУП» (в якості виконавця) укладено договір б/н про надання експедиційних послуг у сфері організації перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с.73-75 том 2).

Виконання даного договору підтверджується: актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №58 від 29.12.2017р. на суму 123600грн., Заявкою № 0112-1 від 01.12.2017 р., товарно-транспортними накладними: б/н від 06.12.2017р., б/н від 08.12.2017 р., б/н від 12.12.2017 р., б/н від 15.12.2017 р., б/н від 21.12.2017 р.(а.с.76-82 том 2).

Згідно наданих позивачем пояснень, розрахунки за придбаний товар ще не проведені, обліковується кредиторська заборгованість.

Щодо взаємовідносинам з ТОВ «ІНКОМГЛОБАЛ АЛЬЯНС» (жовтень 2017 року), судом встановлено наступне.

Між ТОВ «ІНКОМКЛОБАЛ АЛЬЯНС» (в якості постачальника) та ТОВ «СОЛКОМ -555» (в якості покупця) укладений Договір б/н щодо постачання продукції за замовленням покупця. Характеристики, кількість та вартість продукції визначена в Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору(а.с.92-94 том 2).

Виконання цього договору підтверджується: специфікаціями від 16.10.2017року №1 та №2, видатковою накладною №ВН0000053 від 16.10.2017року на суму 47880 грн., товарно-транспортною накладною б/н від 16.10.2017р.(а.с.95-97 том 2), податковою накладною №36.

Згідно наданих позивачем пояснень, розрахунки за придбаний товар ще не проведені, обліковується кредиторська заборгованість.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі по тексту - Закон України №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням п. 2 ст. 3 Закону України №996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 9 Закону України №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з п. 2.1 та п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з приписами ПК України.

Відповідно до Постанови Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі №16/166/15-а: Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. З урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.» «Є безпідставними доводи контролюючого органу щодо відсутності сертифікатів якості та технічних паспортів товару та відсутності підпису водія та перевізника у товарно-транспортних накладних, як підстави для висновку про відсутність фактичного здійснення позивачем господарських операцій з вказаним контрагентом спростовується тим, що штампове оснащення, поставлене у рамках господарських взаємовідносин з ТОВ «Фулденч», не входить до переліку продукції, яка підлягає сертифікації, а товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.» (Постанова Касаційного адміністративного суду від17 квітня 2018 року у справі №816/1587/17).

Певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі товарно-транспортних накладних, на що в обґрунтування своєї позиції посилається відповідач, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте, як у спірному випадку, містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичність здійснення таких операцій. За умови встановлення факту перевезення товару у процесі його поставки від заявлених контрагентів порядок заповнення товарно-транспортних накладних не має вирішального значення для визначення податкових наслідків операцій з поставки товару.

Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України. Первинні бухгалтерські документи містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про обсяг, зміст та вартість спірних операцій та підтверджують їх фактичне виконання.

Суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент був належним чином зареєстрований як юридична особа та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності та обережності, та що йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти або, що єдиною метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди.

Суд зазначає наступне, що належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст. 73, 74 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагент позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Необхідно враховувати, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платника податку - одержувача товару (послуг) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

Межі юридичної відповідальності кожного платника податку на додану вартість, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Відносно податкової інформації, суд вказує, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Вказана позиція суду викладена у постанові Верховного суду від 29.03.2019 р. №808/3412/16.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг. При цьому слід зазначити, що за змістом п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності, та витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, визначальною ознакою витрат в податковому обліку є їх безпосередній зв`язок з господарською діяльністю платника податку.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.

Порядок формування податкового кредиту встановлено Податковим кодексом України, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 якого податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця видається податкова накладна, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Солком 555" (61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 40, офіс 415-Б, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61027, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.08.2019 року №5 за ф. Р про збільшення ТОВ СОЛКОМ 555 суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 310760 грн., в т.ч. за основним платежем -248608 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 62152 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.08.2019 року №5 за ф. В4 про визначення ТОВ СОЛКОМ 555 суми завищення від`ємного значення з ПДВ у розмірі 11875 грн., що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61027, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Солком 555" (61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 40, офіс 415-Б, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 4839,53 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять дев`ять гривень 53 копійки).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2019 р.

Суддя Сагайдак В.В.