Справа № 400/837/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/837/19

Головуючий в І інстанції: Лісовська Н.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 22.05.2019 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом Заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» до Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року до Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся Заступник військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» з позовом до Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про: визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, що полягають у зверненні стягнення на нерухоме майно Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» у зведеному виконавчому провадженні № 55471378; визнання протиправними та скасування постанови від 06.03.2018 року про опис та арешт майна боржника, а саме: частини нежитлових приміщень третього поверху (літери А5) будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ) АДРЕСА_2 238, загальною площею 518,8 кв.м. та постанови від 19.10.2018 року про опис та арешт майна боржника, а саме: частини нежитлових приміщень третього поверху (літери А5) будівлі, розташованої за адресою: м. Миколаїв АДРЕСА_2 вул АДРЕСА_3 Троїцька (Кірова) АДРЕСА_2 238, загальною площею 192,35 кв.м.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Військовий прокурор Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з наступних встановлених у справі обставин.

Так, суд першої інстанції вказав на те, що інститут є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та переданим в управління Концерну.

На виконанні ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 55471378 з виконання 85 виконавчих проваджень про стягнення з Інституту коштів на загальну суму 4112357,15 грн., у тому числі, 45 виконавчих документів по стягненню заборгованості по заробітній платі на загальну суму 2251525,38 грн.

Крім того, до зведеного виконавчого провадження входить виконавче провадження № 55902061 по виконанню наказу Господарського суду Миколаївської області від 13.11.2015 року № 915/1436/15 про стягнення з Інституту боргу в сумі 128909,68 грн. на користь Концерну.

Тобто, Концерн виступає стягувачем у виконавчому провадженні.

Також, суд першої інстанції встановив, що постановою головного державного виконавця Чмих Л.В. від 06.03.2018 року описано та накладено арешт на майно Інституту, а саме: частини нежитлових приміщень третього поверху (літера «А5») будівлі по АДРЕСА_4 , загальною площею 518,8 м2.

Постановою головного державного виконавця Чмих Л.В. від 19.10.2018 року описано та накладено арешт на майно Інституту, а саме: частини нежитлових приміщень третього поверху (літера «А5») будівлі по АДРЕСА_4 , загальною площею 192,35 м2.

Таким чином, у ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що до зведеного виконавчого провадження № 55471378 входять виконавчі документи по стягненню заборгованості по заробітній платі на загальну суму 2251525,38 грн. (43 виконавчі провадження).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, враховуючи вимоги Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», дійшов висновку, що з метою виконання рішень суду щодо виплати заробітної плати дія мораторію на примусову реалізацію майна державних підприємств (в тому числі нерухомого) не розповсюджується.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо проведення опису та арешту нерухомого майна боржника з метою задоволення вимог стягувачів по виконанню рішень судів щодо стягнення заробітної плати є правомірними та оскаржувані постанови від 06.03.2018 року і від 19.10.2018 року про опис та арешт майна боржника прийняті відповідачем правомірно.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного.

Так, з витребуваних судом апеляційної інстанції копій матеріалів виконавчого провадження, в тому числі, копій постанов державного виконавця від 06.03.2018 року та від 19.10.2018 року про опис та арешт майна боржника, колегією суддів встановлено, що оскаржувані у даній справі постанови прийняті державним виконавцем при примусовому виконані виконавчого документу (комісії по трудовим спорам) від 03.10.2017 року про стягнення з Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» на користь саме ОСОБА_1 заборгованості у сумі 293735,63 грн.

Також, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваних постановах від 06.03.2018 року та від 19.10.2018 року чітко вказано, що стягувачем у виконавчому провадженні, в рамках якого вони прийняті, є ОСОБА_1 .

Зі змісту оскаржуваних постанов державного виконавця вбачається, що постановами від 06.03.2018 року та від 19.10.2018 року описано та накладено арешт на майно боржника:

- частина нежитлових приміщень третього поверху літери А5 будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 518,8 кв.м.;

- частина нежитлових приміщень третього поверху літери А5 будівлі, розташованої за адресою: м АДРЕСА_3 Миколаїв, вул. Троїцька, 238, загальною площею 192,35 кв.м.

При цьому, в оскаржуваних постановах також зазначено, що державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень, в тому числі, вказаного виконавчого провадження, у зведене виконавче провадження № 55471378.

Таким чином, з наведеного вбачається, що оскаржувані постанови про опис та накладення арешту на майно боржника прийняті саме в частині виконання виконавчого документу - комісії по трудових спорах (щодо стягнення заборгованості по заробітній платі).

Звертаючись до суду із заявленим позовом, Заступник військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» послався на те, що відповідачем протиправно накладено арешт на майно державного підприємства, що не підлягає приватизації.

Щодо мораторію на застосування примусової реалізації майна, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 року № 2864-III (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

В статті 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» зазначено, що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи, що оскаржувані постанови про опис та арешт майна боржника прийняті в межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого документа - комісії по трудових спорах про стягнення заборгованостей із виплат заробітної плати, що належать колишнім працівникам підприємства у зв`язку із трудовими відносинами, колегія суддів приходить до висновку, що дія мораторію не поширюється на звернення стягнення на майно за цим виконавчим провадженням.

В поданій апеляційній скарзі апелянтом жодним чином не спростовуються наведені висновки суду.

Колегія суддів наголошує, що апелянтом в апеляційній скарзі наведені інші підстави для задоволення заявленого позову, ніж ті, що були вказані у позові, а саме апелянт посилається на недотримання відповідачем вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Проте, належних обґрунтувань своєї позиції з посиланням на фактичні обставини та докази, що підтверджують ці обставини, апелянтом не наведено.

Більш того, за правилами ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно вимог ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта в обґрунтування заявлених позовних вимог, що не були наведені під час судового розгляду справи в суді першої інстанції.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні заявленого позову.

Крім того, доходячи висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову, колегія суддів враховує, що постановою відповідача від 24.06.2019 року знято арешт, накладений за оскаржуваними у даній справі постановами.

Таким чином, вбачається, оскаржувані постанови вичерпали свою дію, а тому, підстави для їх скасування відсутні.

Поряд з цим, вирішуючи справу, судом першої інстанції не враховано, що в оскаржуваних постановах від 06.03.2018 року та від 19.10.2018 року чітко вказано, що стягувачем у виконавчому провадженні, в рамках якого вони прийняті, є ОСОБА_1 .

Таким чином, вбачається, що судове рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_1 , як стягувача у виконавчому провадженні, в рамках якого прийняті оскаржувані постанови від 06.03.2018 року та від 19.10.2018 року про опис та арешт майна боржника.

Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

ОСОБА_1 не є стороною у справі та в якості третьої особи судом першої інстанції не залучався, не зважаючи на те, що результат розгляду даної справи безпосередньо вплине на права та інтереси ОСОБА_1 , як учасника виконавчого провадження.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїх постановах від 15 жовтня 2019 року у справах № 127/25893/16-а та № 686/28853/18, в яких зазначив, що при розгляді справ даної категорії участь у справі третіх осіб з одного боку обумовлена завданням адміністративного судочинства, яким згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливий, неупереджений та своєчасний захист прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а з іншого - вимогами процесуального законодавства про законність і обґрунтованість судового рішення. Натомість, правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав. В даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій, на порушення приписів процесуального закону та принципів адміністративного судочинства, не залучено до участі у справі в якості третьої особи стягувача за виконавчим провадженням, який є учасником виконавчого провадження, на права та інтереси якого може вплинути результат розгляду даної справи. Зазначене стало підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, враховуючи, що судове рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_1 , з метою дотримання прав останнього на участь у розгляді даної справи, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, враховуючи допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову Заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» до Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 18.12.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька