Справа № 560/2788/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2788/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

16 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року (повний текст якого складено 15 жовтня 2019 року у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2019 року позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №086716 від 20.06.2019; визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №086717 від 20.06.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.05.2019 він з родиною та друзями прямував на відпочинок в село Рудківці, коли його зупинили працівники Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області. На вимогу державного інспектора позивач надав документи: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс, ліцензію, список пасажирів від 08.05.2019. Відповідач вимагав надати договір перевезення та докази оплати транспортних послуг, однак позивач пояснив, що поїздка має особистий характер. В цей же день відповідач склав акт, в якому вказав, що позивач здійснював нерегулярні перевезення без відповідних документів. Крім того, позивач зазначив, що 24.05.2019 він повертався з своєю сім`єю від родичів з села Томашівка Ярмолинецького району та знову був зупинений працівниками відповідача. На вимогу державного інспектора надав необхідні документи, а також список пасажирів від 24.05.2019, проте відповідач склав акт від 24.05.2019. Вказав, що жодної інформації про дату, час та місце розгляду справ не отримував, проте 20.06.2019 відповідач виніс постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №086716, №086717 від 20.06.2019, кожною з яких на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн., які, на думку позивача, винесено протиправно.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неналежну оцінку доказів по справі, неправильне застосування норм діючого законодавства України, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що 08.05.2019 та 24.05.2019 апелянтом здійснювались поїздки для власних потреб, не взяв до уваги показання свідків, не здійснив повного та об`єктивного з`ясування обставин у справі.

09 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній заперечив проти доводів апеляційної скарги та вказав на те, що оскаржувані постанови винесені на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з урахуванням усіх обставин, що мали значення для їх винесення.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС' України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, з 15.06.2018 позивач є фізичною особою-підприємцем, основний вид економічної діяльності - надання послуг з перевезення та володіє ліцензією серії АВ №531070 від 22.04.2010 на внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

Згідно з Щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області у період з 06.05.2019 по 12.05.2019 та направлення на рейдову перевірку №003879 від 03.05.2019, працівниками відповідача 08.05.2019 було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт №122789. Перевірка проведена відносно транспортного засобу марки "Mercedes-Benz", номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 1., водієм якого є останній.

Відповідно до вказаного акту, працівники відповідача встановили, що водій здійснював нерегулярні пасажирські перевезення з м. Хмельницький в м. Кам`янець-Подільський за відсутності договору з замовником транспортних послуг, квитанції про оплату транспортних послуг, чим порушив вимоги ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Водій з актом ознайомлений, від пояснення та підпису відмовився, про що, відповідно до п. 22 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, посадовими особами, що провели перевірку, зроблено відповідний запис у акті.

На підставі висновків акту перевірки №122789, начальник управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області розглянув справу та виніс 20.06.2019 постанову №086717, відповідно до якої до ФОП ОСОБА_3 1. застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн за порушення вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 3 ст. 60 вказаного Закону.

Також згідно з Щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області у період з 20.05.2019 по 26.05.2019 та направлення на рейдову перевірку №003881 від 17.05.2019, працівниками відповідача 24.05.2019 було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт №156050. Перевірка проведена відносно транспортного засобу марки "Mercedes-Benz", номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного акту, працівники відповідача встановили, що водій здійснював нерегулярні перевезення пасажирів по маршруту м. Кам`янець-Подільський - м. Хмельницький за відсутності індивідуальної контрольної книги водія, інформаційного листа, страхового полісу обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, чим порушив вимоги ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Водій від пояснення та підпису відмовився, про що, відповідно до п. 22 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, посадовими особами, що провели перевірку зроблено відповідний запис у акті.

На підставі висновків акту перевірки №156050, начальник управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області розглянув справу та виніс 20.06.2019 постанову №086716, відповідно до якої до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн. за порушення вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 3 ст. 60 вказаного Закону.

Вважаючи зазначені постанови протиправними, позивач звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодних доказів на спростування висновків, які зафіксовані представниками відповідача в актах перевірок про надання ФОП ОСОБА_1 послуг перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків, оскільки вони є близькими родичами ОСОБА_1 та друзями, а надані ними пояснення повністю спростовуються матеріалами перевірки. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п. 26 Порядку позивача було запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, розміри адміністративно-господарських штрафів, які застосовані до ОСОБА_1 , відповідають ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" і порушень порядку накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача в ході розгляду справи не встановлено, що вказує на правомірність винесення постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №086716, №086717 від 20.06.2019.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно з ч. 14 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За приписами Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (п. 4 Порядку № 1567).

Згідно з п. 12 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезення та інших обставин.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (п.15 Порядку № 1567).

Положеннями ст. 39 Закону № 2344-ІІІ визначено ряд обов`язкових документів, на підставі яких здійснюється пасажирське перевезення. Так, згідно з ч. 4 ст. 39 даного Закону документами для нерегулярних пасажирських перевезень є:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, за не оформлення документів, на підставі яких виконуються пасажирські та вантажні перевезення, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Згідно з п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Положеннями п. 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Відповідно до п. 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо протиправності винесення оскаржуваних постанов, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивач має ліцензію серії AB № 531070 від 22.04.2010 на здійснення діяльності з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

08.05.2019 та 24.05.2019 були складені акти перевірок, якими зафіксовані порушення, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг по перевезенню пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки у позивача був відсутній договір з замовником транспортних послуг, квитанція про оплату транспортних послуг, індивідуальна контрольна книга водія, інформаційний лист, страховий поліс обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Натомість, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що Управлінням Укртрансбезпеки у Хмельницькій області не доведено факт здійснення позивачем нерегулярних пасажирських перевезень.

З даного приводу, колегія суддів погоджується з позицією суд першої інстанції, що позивач не долучив до матеріалів справи жодних належних доказів, які б спростували висновки, викладені в актах перевірок про надання послуг перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Слід також зазначити, що ОСОБА_1 не заперечував, що під час проведення перевірки у нього були відсутні документи, які зазначені в актах перевірок №122789 від 08.05.2019 та №156050 від 24.05.2019.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що пояснення свідків не можуть прийматися до уваги при вирішенні даної справи, оскільки надані в суді першої інстанції пояснення повністю спростовуються матеріалами перевірки. Крім того, такі свідки є близькими родичами ОСОБА_1 та друзями, а їх показання можуть бути спрямовані на користь позивача.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не змогли надати суду першої інстанції жодних пояснень, що стосуються перевірки транспортного засобу "Mercedes-Benz", номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області, а свідок ОСОБА_8 на поставлені судом першої інстанції питання щодо проведеної перевірки вищезазначеного транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 взагалі відмовився надавати пояснення.

Колегія суддів також приймає до уваги доводи відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що список пасажирів, який позивач додав до адміністративного позову, не може вважатися належним доказом по справі, оскільки відповідач категорично заперечив, що заявлені у ньому особи перебували в салоні транспортного засобу під час проведення перевірки.

Суд апеляційної інстанції також вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги про те, що у постановах про застосування адміністративно-господарських штрафів № 086716, №086717 від 20.06.2019 відсутній виклад обставин про вчинення позивачем правопорушення, а також не зазначено документів, за відсутність яких на нього накладено штраф, оскільки винесені відповідачем постанови за своїм змістом та формою повністю відповідають вимогам додатку 5 Порядку № 1567, що вказує на дотримання останнім вимог п. 27 даного Порядку. Зазначення будь-яких інших відомостей, як на цьому помилково наполягає апелянт, у таких постановах від відповідача не вимагається.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п. 26 Порядку позивача було запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та судом апеляційної інстанції також не встановлено порушень порядку накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача відповідно до постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №086716, №086717 від 20.06.2019, то висновки відповідача про порушення позивачем Закону України "Про автомобільний транспорт", які виявлені та зафіксовані Актом №122789 від 08.05.2019 та Актом №156050 від 24.05.2019 вказують на правомірність винесення оскаржуваних постанов.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, що відповідач в межах даних правовідносин діяв правомірно, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 грудня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.