Справа № 520/9718/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 р. справа № 520/9718/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук`янчук О.І.,

за участю: представника позивача Карчевського Ю.М., представника відповідача - Саблукова Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Слобожанщина" (проспект Незалежності, буд. 10,м. Харків,61058) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Слобожанщина" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення від 12.06.2019 року № 1, № 1 та № 1, прийняті ГУ ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що контролюючий орган прийшов до безпідставного висновку про те, що договірні відносини ТОВ "Агро-Слобожанщина" з контрагентом ТОВ «ЮКА» не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет, оскільки надані підприємством ТТН містять недоліки в оформленні. Також, контролюючим органом неправомірно зазначено, що у ТОВ «ЮКА» відсутні належно оформлені документи щодо походження (придбання) зерна, оскільки вказане підприємством не є виробником зерна, а лише його придбаває у інших сільськогосподарських підприємств виробників. З огляду на вищезазначене контролюючий орган прийшов до хибного висновку про нереальність господарських операцій позивача з його контрагеном за відповідний період. На підставі вищезазначеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувані податкові повідомлення рішення, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що під час проведення перевірки встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій між ТОВ "Агро-Слобожанщина" та ТОВ «ЮКА», з огляду на те, що позивачем первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів. На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні 02.12.2019 року представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцем Головного управління ДФС у Харківській області Красніковою Альоною Євгеніївною, на підставі підпункту п.п. 78.1.1 п.78.1 сі.78. п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України та відповідно до наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 08.05.2018 №3271 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Агро-Слобожанщина" з питання дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин ТОВ «Агро-Слобожанщина» з ТОВ «ЮКА» за липень, серпень, вересень 2018 року та подальшої реалізації, результати чого оформлено актом від 22.05.2019 року №1735/20-40-14-11-10/42118279.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «Агро-Слобожанщина», а саме:

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- IV зі змінами та доповненнями, що призвело до завищення податкових зобов`язань на загальну суму ПДВ 2 367 184 грн., в т.ч. за липень 2018 року у сумі ПДВ 1 758 682 грн., за серпень 2018 року у сумі ПДВ 174 829 грн., за вересень 2018 року у сумі ПДВ 89 793 грн., за жовтень 2018 року у сумі ПДВ 105 903 грн., за листопад 2018 року у сумі ПДВ 237 977 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- IV зі змінами та доповненнями, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ 2 538 201 грн., в т.ч. за липень 2018 року на суму ПДВ 1 364 041 грн.. за серпень 2018 року на суму ПДВ 786 160 грн., за вересень 2018 року на суму ПДВ 175000 грн., за жовтень 2018 року на суму ПДВ 213 000 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 170 869 грн., в т.ч. за липень 2018 року у сумі 170 869 грн., та зменшено від`ємне значення ПДВ за жовтень 2018 року у сумі 89 311 грн.

На підставі акту перевірки від 22.05.2019 року №1735/20-40-14-11-10/42118279 контролюючим органом винесено наступні рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення №1 від 12.06.2019 р., яким ТОВ «Агро-Слобожанщина» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 14060100, на загальну суму 213 586,25 грн., із них застосовано суму штрафних санкцій - 42 717,25 грн.

- податкове повідомлення-рішення №1 від 12.06.2019 р., яким ТОВ «Агро-Слобожанщина» завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, код платежу 14060100. на загальну суму 89 311,00 грн., сума штрафних санкцій - 0,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №1 від 12.06.2019 р. яким ТОВ «Агро-Слобожанщина» зменшено суму податкового зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу України на 2 367 184,00 грн. та зменшено суму податкового кредиту на 2 278 021,00 грн., код платежу 14060100.

ТОВ «Агро-Слобожанщина», не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями, подано до ДФС України скаргу від 27.06.2019 року № 27/06 (т.3 а.с. 89-96).

Рішенням ДФС України від 23.08.2019 року № 410-78/6/99-99-11-04-02-25, податкові повідомлення рішення №1 від 12.06.2019 р., №1 від 12.06.2019 р., №1 від 12.06.2019 р. залишено в силі, а скаргу ТОВ «Агро-Слобожанщина» - без задоволення (т. 3 а.с. 97-102).

Позивач, не погоджуючись із вказаними рішеннями суб`єкта владних повноважень, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Слобожанщина» (покупець) та ТОВ «ЮКА» (постачальник) укладено договір поставки №1 від 10.07.2018 року, за умовами якого ТОВ «ЮКА» зобов`язується поставити і передати у власність ТОВ «Агро-Слобожанщина» сільськогосподарську продукцію (т.1 а.с. 88-92).

На підтвердження факту виконання умов вказаного правочину ( поставки ТОВ «ЮКА» протягом липня, серпня, вересня 2018 р. у власність ТОВ «АГРО-СЛОБОЖАНЩИНА» пшениці 6, 4. 5 і 3 класу у загальній кількості 2014,322 т., на загальну суму 11 723 016.68 грн. разом з ПДВ) позивачем залучено до матеріалів справи видаткові накладні, ТТН, реєстри накладних на прийняте зерно з визначенням показників якості за середньодобовим зразком форми № 3ХС-3, складські квитанції на зерно, картки аналізу на зерно форми № 47 (т.1 а.с. 41-250, т.2 а.с. 1, 4,5, 8, 10, 12-13, 16, 17-157, 159-163).

Відповідно до умов викладених у додатковій угоді від 11.07.2018 р. до вищезазначеного договору поставки від 10.07.2018 р., у зв`язку з тим що постачальник не є виробником товару, що постачається, а також у відповідності до вимог чинного законодавства не є обов`язковим надання документів зазначених у п.10.2 договору, сторони домовились виключити наступні пункти договору: п.10.2.1.9, п.10.2.1.10, п. 10.2.1.11, п.10.2.1.12, п.10.2.1.13, п.10.2.1.14, п.10.2.1.15.

Таким чином, надання документів, що засвідчують придбання пшениці, кукурудзи ТОВ «ЮКА» у сільськогосподарських підприємств-виробників, не є можливим, оскільки не передбачено умовами договору поставки та не є обов`язковим у відповідності до вимог чинного законодавства, про що ТОВ «АГРО-СЛОБОЖАНЩИНА» було повідомлено ГУ ДФС у Харківській області шляхом надання відповіді на запит під час проведення перевірки.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Слобожанщина» (покупець) та ТОВ «ЮКА» (постачальник) укладено договір поставки № 2 від 04.09.2018 року та додаткові угоди, за умовами чого ТОВ «ЮКА» зобов`язується поставити і передати у власність ТОВ «Агро-Слобожанщина» сільськогосподарську продукцію (т.2 а.с. 164-172).

На підтвердження факту виконання умов вказаного правочину ( поставки ТОВ «ЮКА» у вересні 2018 р. у власність ТОВ «АГРО-СЛОБОЖАНЩИНА» кукурудзи з класу, врожаю 2018 року) позивачем залучено до матеріалів справи видаткові накладні, ТТН (т.2 а.с. 173-185).

Факт бухгалтерського обліку ТМЦ на ТОВ «Агро-Слобожанщина» підтверджується залученими позивачем оборотно сальдовими відомостями по рахунку № 281, 631 (т.4 а.с. 183-197).

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ЮКА» (як постачальником) за вказаними правочинами сформовано на адресу ТОВ «Агро-Слобожанщина» податкові накладні (т.4 а.с. 136-154).

Розвантаження та зберігання товару, що надходив до ТОВ «Агро-Слобожанщина» від ТОВ «ЮКА» здійснювалось на зерновому складі філії ПАТ «ДПЗКУ» «Білоколодязький елеватор», ТОВ «Близнюківський КХП», філії ПАТ «ДПЗКУ» «Сахновський елеватор», ТОВ «Східзерноальянс», ТОВ «Куп`янский КХП», ГОВ «Золочивське хлібоприймальне підприємство», ТОВ «Кегичівське ХГІП», ДП «Охтирський КХП» ДАРУ на підставі договорів складського зберігання сільськогосподарської продукції та договорів перевезення вантажів, укладених з ТОВ «АГРО-СЛОБОЖАНЩИНА», реальність виконання чого підтверджується накладних на прийняте зерно з визначенням показників якості за середньодобовим зразком форми № 3ХС-3, складськими квитанціями на зерно, картками аналізу на зерно форми № 47, витягом з реєстру складських документів на зерно від 19.06.2019 року, актами -здачі приймання робіт (надання послуг), замовленнями на виконання робіт по сушінню та очищенню сільськогосподарської продукції, накладними, заявками на відвантаження зерна, рахунками на оплату (т.2 а.с. 2, -3,6-7, 9, 11, 14, 15 59-57, 158, 186-246, т.3 а.с. 1-75).

Зобов`язання з доставки товару на зерновий склад, згідно умов договорів №1 від 10.07.2018 року та №2 від 04.09.2018 року покладено на постачальника (ТОВ «ЮКА»), окрім постачання пшениці 3 класу у кількості 42,402 тн, транспортування якої проводив ДП «Охтирський КХП» ДАРУ за рахунок ТОВ «Агро-Слобожанщина», зауважень щодо чого у контролюючого органу не виникло.

В подальшому, товар, що був отриманий від ТОВ «ЮКА» був реалізований ТОВ «Агро-Слобожанщина» на адресу: 1) Українсько-американського спільного підприємства у формі ТОВ«КАІС» згідно договору поставки №0907 АГ від 09.07.2018 р. та додаткових умов до нього. Так, на виконання вказаного договору в період з 13.08.2018 р. по 12.11.2018 р. ТОВ «Агро-Слобожанщина» поставлено пшеницю в кількості 2423,674 тн на загальну суму 14305117,39 грн., виконання чого підтверджується видатковими накладними, податковими накладними довіреностями, актами прийому передачі, складськими квитанціями на зерно, актами переоформлення зерна (зі складів зберігання зерна) (т.3 а.с. 167-250, т.4 а.с. 1-54, 159-182); 2) ТОВ «КАІС АГРО» згідно договору поставки №1209АГ від 12.09.2018 р. та додаткових угод до нього(т.4 а.с. 55-61). Так, на виконання вказаного правочину ТОВ «Агро-Слобожанщина» реалізовано на користь ТОВ «КАІС АГРО» в період 25.10.2018 р. кукурудзи в кількості 210,160 тн. на загальну суму 1008768,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, актами прийому передачі ТМЦ, складськими квитанціями на зерно, довіреностями (т.4 а.с. 62-65, 130-140).

Також, як вбачається з листа № 3 від 11.07.2018 року (т. 3 а.с. 76) ТОВ «Агро-Слобожанщина», адресованого УАСП ТОВ «КАІС», ТОВ «Агро-Слобожанщина» повідомлено, що надання документів стосовно придбання походження сільськогосподарської продукції не є можливими, оскільки ТОВ «ЮКА» не є виробником сільськогосподарської продукції, що було зафіксовано в договірних відносинах між ТОВ «Агро-Слобожанщина» та ТОВ «ЮКА».

Оплата за товар здійснювалася шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що підтверджується банківськими виписками (т.4 а.с. 66-89, т.3 а.с. 83-88).

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Так, пункт 188.1 зазначеної статті встановлює, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами ТОВ БК Акцент, ТОВ Союз Універсал , ТОВ М-МЕТ, ТОВ УПЕМвиконано кожною стороною цього договору, що підтверджується первинними документами.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Оцінивши правочини, укладені позивачем з ТОВ «ЮКА» за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що останні укладено між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону.

Доказів повернення коштів до контрагента позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься.

За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності та повноти оформлення первинних документів, які складалися позивачем та його контрагентом.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди позивачем наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та з відзиву відповідача на позов, правова позиція контролюючого органу нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ЮКА» зводиться до того, що надані позивачем ТТН не в повній мірі заповнено, а також на підставі оцінки господарської діяльності контрагента позивача ТОВ «ЮКА».

Так, суд вважає необгрунтованою позицію контролюючого органу щодо заповнення не всіх граф в ТТН, як на пісдтаву визнання нереальними господарських операцій позивача, оскільки за умови надання підприємством всіх належно оформлених підтверджуючих документів, а товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Поряд із тим, відповідачем не надано до суду доказів того, що ТТН відносяться до документів суворої первинної звітності та обов`язково мають бути оформлені щодо кожної господарської операції.

Суд зауважує, що наявність транспортних документів на перевезення товарно - матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.02.2018 року по справі №813/1974/17.

При цьому, суд відзначає, що відсутність у ТТН окремих даних, які не належать до обов`язкових реквізитів первинного документу, не є беззаперечним доказом відсутності реальних правових наслідків господарських операцій. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними.

Що стосується деяких недоліків в оформленні ТТН, то слід зауважити, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 16.10.2018 у справі № 804/919/16.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 16.10.2018 у справі № 805/3967/15-а також звернув увагу, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Таким чином, суд вважає необґрунтованою позицію відповідача стосовно виявлених у ході перевірки недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних, оскільки наведені у акті перевірки недоліки у зазначених товарно-транспортних накладних, не є безумовною підставою для сумнів здійснення господарських операцій з огляду на те, що правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку та формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а відповідно, товарно-транспортна накладна не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, що також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 11.09.2018р. у справі №804/4787/16 (адміністративне провадження №К/9901/3335/17), яка є обов`язковою для застосування адміністративним судом згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд також зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що відповідний вантаж фактично не був отриманий вантажоодержувачем, суб`єкт владних повноважень ані в ході проведення перевірки, ані в ході розгляду справи не подав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності факту перевезення та отримання ТМЦ .

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено прояву розумної обережності при укладенні договору поставки з ТОВ «ЮКА», не наведено обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договору, перевірки ділової репутації контрагента та повноважень осіб, що діють від імені такого підприємства, оскільки наведені доводи не є підставами за податковим законодавством для позбавлення покупця товару формування податкового кредиту виходячи з того, що наведені перелічені відповідачем обов`язки не покладені на позивача чинним законодавством, навпаки, саме до повноважень контролюючого органу покладено обов`язок перевіряти податкові накладні на предмет їх реальності та у разі ризиковості такої господарської операції саме контролюючий орган повинен за встановленими критеріями ризиковості зупинити реєстрацію такої податкового накладної за нормами п.201.16 ст.201 ПК України, тобто контроль по перевірці повноважень продавця товару (послуг) та реальності господарських операцій покладено саме на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача як суб`єкта господарювання.

Суд вважає за потрібне звернути увагу, що в умовах дії принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх дійсної сутності, а не лише виходячи з правильності їх юридичного оформлення та документування, у податковому обліку господарські операції мають відображатися відповідно до їх реального економічного змісту. Для цілей оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників. Документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як саме з юридичним фактом податкове законодавство пов`язує зміни у податковому обліку платника.

При цьому, інших доказів, які б вказували на фіктивність правочинів позивача із вказаними контрагентами податковим органом не зафіксовано ані в акті перевірки, ані в ході судових засідань, а зауважень відповідача до наданих первинних документів матеріали справи також не містять.

Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 у справі №820/1100/18 зазначив, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій.

Крім того, в постанові від 23.10.2018 у справі №815/2946/13-а Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також в постанові від 03.10.2018 у справі № 815/3459/17 Верховний Суд звернув увагу, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №804/919/16.

Тобто, виходячи з вищенаведеного видані позивачу податкові накладні його контрагентом, це і є перша подія, і яка підтверджує факт придбання товару (робіт, послуг).

При цьому, з дослідженого акту перевірки позивача вбачається, що посадова особа податкового органу у дійсності не перевіряла факти постачання позивачу контрагентом товарів, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів не робила, а відобразила в акті перевірки лише суб`єктивні думки щодо контрагента позивача.

Суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Слід звернути увагу, що контролюючим органом не проведена зустрічна перевірка контрагента-постачальника - ТОВ «ЮКА». Натомість відповідач посилається лише на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача - ТОВ «ЮКА» по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, що суд не приймає до уваги, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів контрагента позивача - ТОВ «ЮКА» та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, господарські операції ТОВ "Агро-Слобожанщина" мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а відтак податкові повідомлення - рішення від 12.06.2019 року № 1, № 1 та № 1, прийняті ГУ ДФС у Харківській області підлягають скасуванню, а позовні вимоги ТОВ "Агро-Слобожанщина" слід задовольнити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Слобожанщина" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 12.06.2019 р., яким ТОВ «Агро-Слобожанщина» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 213 586 (дві тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 25 коп., із них за податковими зобов`язаннями - 170869 (сто сімдесят тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн. та за штрафними санкціями - 42717 (сорок дві тисячі сімсот сімнадцять)грн. 25 коп.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 12.06.2019 р., яким ТОВ «Агро-Слобожанщина» завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на загальну суму 89 311,00 (вісімдесят дев`ять тисяч триста одинадцять)грн., сума штрафних санкцій - 0,00 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області податкове повідомлення-рішення №1 від 12.06.2019 р., яким ТОВ «Агро-Слобожанщина» зменшено суму податкового зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу України на суму 2 367 184 (два мільйони триста шістдесят сім тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 00 коп. та зменшено суму податкового кредиту на 2 278 021 (два мільйони двісті сімдесят вісім тисяч двадцять одна) грн. 00коп.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Слобожанщина" (проспект Незалежності, буд. 10,м. Харків,61058, ) сплачену суму судового збору в розмірі 3203 (три тисячі двісті три) грн. 79 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області ( вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2019 року.

Суддя Горшкова О.О.