Справа № 826/11155/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Бєлової Л.В.,

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Науково-дослідне медичне об"єднання "Діалір" в особі керуючого санацією, арбітражного керуючого Куделі Марії Олександрівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 р. у справі за адміністративним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві до Відкритого акціонерного товариства "Науково-дослідне медичне об"єднання "Діалір" про стягнення заборгованості у розмірі 106018,03 грн., -

В С Т А Н О В И Л А

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві з позовом до Відкритого акціонерного товариства науково-дослідного медичного об`єднання "Діалір" про стягнення з Відкритого акціонерного товариства науково-дослідного медичного об`єднання "Діалір" на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві кошти в сумі 106 018,03 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та закрити провадження у справі, так як, на думку апелянта, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів, встановила, що вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 р. № 2343-XII (далі - Закон № 2343-ХІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 4-1 ГПК України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 ГПК України (виключна підсудність справ) справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону № 2343-XII суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У ч. 8 ст. 23 Закону № 2343-XII закріплено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс його юридичних правовідносин, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритетне значення у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

При цьому, розгляд позовних вимог майнового характеру, заявлених органом соціального страхування до юридичної особи, щодо якої порушена справа про банкрутство, повинен здійснюватись господарським судом, у провадженні якого перебуває відповідна справа про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 13.02.2018 р. по справі № 826/7317/14.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.09.2007 р. за заявою Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва порушено провадження у справі №23/448-6 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичнеоб`єднання «Діалір» (), введені мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедура розпорядження майном боржника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.10.2014 року у справі №23/448-6 г призначено розпорядником майна ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» арбітражного керуючого Куделю Марію Олександрівну .

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.11.2014 року у справі №23/448-6 відсторонено керівника ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» СербіненкаГ.М. від займаної посади; покладено виконання обов`язків керівника ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» на розпорядника майна Куделю М.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2014 року у справі №23/448-6 припинено процедуру розпорядження майном ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання Діалір»; введено процедуру санації ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» до 03.12.2015; керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Куделю М.О.; припинено повноваження органів управління боржника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.04.2018 року клопотання Фонду державного майна України про припинення провадження у справі №23/448-6 задоволено; закрито провадження у справі №23/448-6 про банкрутство ВАТ «Науково- дослідне медичне об`єднання «Діалір».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 року Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року у справі №23/448-6 залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2018 року №826/11155/18 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; запропоновано відповідачу подати суду упродовж 15-ти днів з дня отримання цієї ухвали суду нормативно та документально обґрунтований відзив на позовну заяву.

Постановою Верховного суду від 16.08.2018 року Ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.04.2018 року та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 року у справі №23/448-6 скасовано, справу №23/448-6 в частині розгляду клопотання Фонду Державного майна України №10-52-5233 від 15.03.2018 про припинення провадження у справі №23/448-6 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.02.2019 року, залишеною без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 року, відмовлено Фонду державного майна України в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі; задоволено клопотання керуючого санацією боржника від 24.09.2018 року, продовжено строк процедури санації у справі №23-448-б та повноваження керуючого санацією боржника арбітражного керуючого.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на день прийняття оскаржуваного судового рішення у провадженні Господарського суду м. Києва перебувала справа №23/448-б про банкрутство відповідача, а отже й заявлені у даній справі позовні вимоги про стягнення з ВАТ «Науково- дослідне медичне об`єднання «Діалір» заборгованості підсудні Господарському суду м. Києва і не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Зазначені обставини, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, є правовою підставою для закриття провадження у справі, що не було встановлено судом першої інстанції.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 20.07.2006 р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України», Суд, зокрема зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Таким чином, вирішення справи належним судом є однією з основоположних гарантій дотримання права особи, визначеного ст.ст.55, 129 Конституції України та ст.6 Конвенції, на судовий захист і справедливий суд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду і закриття провадження у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Науково-дослідне медичне об"єднання "Діалір" в особі керуючого санацією, арбітражного керуючого Куделі Марії Олександрівни підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Науково-дослідне медичне об"єднання "Діалір" в особі керуючого санацією, арбітражного керуючого Куделі Марії Олександрівни -задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві до Відкритого акціонерного товариства "Науково-дослідне медичне об"єднання "Діалір" про стягнення заборгованості у розмірі 106018,03 грн. - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова