Справа № 826/23694/15
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18 листопада 2019 року № 826/23694/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А., секретар судового засідання Новаковська І.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник Міністерства внутрішніх справ України - Отрода Т.Ю.;

представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві - Томашевич О.А.

Гриценко Анатолій Петрович звернувся до суду, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 29.03.2018, з позовом про:

- скасування наказу начальника ГУ МВС України в м. Києві генерал-майора міліції Терещука О.Д. від 11.09.2015 №779 о/с про звільнення ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні ГУ МВС України в м. Києві з посади начальника відділу кримінальної розвідки та поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді (або на посаді аналогічного рівня, враховуючи спеціальні знання ОСОБА_1 );

- стягнення заробітку за час вимушеного прогулу з ГУ МВС України в м. Києві.

Ухвалами суду: від 21.10.2015 - відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд; від 11.11.2015 - зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що розглядається Конституційним Судом України за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України "Про очищення влади"; від 06.03.2018 - поновлено провадження у справі; від 19.04.2018 - зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що розглядається Конституційним Судом України за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2018 про зупинення провадження в адміністративній справі та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 11.07.2018 - призначено судовий розгляд справи.

На підставі розпорядження керівника апарату та протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями - справу розподілено судді Донцю В.А. Ухвалами суду: від 12.06.2019 - призначено підготовче судове засідання; від 26.06.2019 - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судому розгляді оголошувались перерви в зв`язку з витребуванням доказів. Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Підставами позову зазначено недотримання відповідачами вимог Закону України "Про очищення влади" під час звільнення позивача, оскільки не було проведено перевірки для встановлення вини позивача, вчинення ним дій, які б свідчили про наявність підстав для застосування процедури люстрації. За твердженням позивача, з урахуванням посадових обов`язків, специфіки роботи він не брав участі в переслідуванні активістів Революції Гідності, не приймав рішень, не вчиняв дій, які б могли свідчити про сприяння узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або порушенню прав і свобод людини. Позивач також наголосив, що з кількох десятків осіб, які обіймали аналогічні посади у відповідний період звільнено було лише двох, його в тому числі.

Під час судового розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав.

Представник Міністерства внутрішніх справ України під час судового розгляду справи проти позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Представник зазначила, що позивач у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 перебував на посаді заступника начальника Голосіївського районного управління - начальника кримінальної поліції ГУ МВС України в м. Києві, у зв`язку з чим на нього поширюється заборона, передбачена пунктом 8 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Представник ГУ МВС України в м. Києві підтримав підстави заперечення, викладені у відзиві та письмових запереченнях. Як пояснив представник, ОСОБА_1 обіймаючи керівні посади, що сукупно складає 8 років (у період з 2007 року по 2015 рік) відповідає критеріям здійснення очищення влади, передбаченим пунктом 8 частини першої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, суд установив.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 11.09.2015 №779 о/с підполковника міліції Гриценка А.П., який перебував у розпорядженні Головного управління по посаді начальника відділу кримінальної розвідки звільнено з 14.09.2015 відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 №1682-VII та на підставі довідки МВС України про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" (т. 1 а.с. 22).

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуваний наказ, звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені в Законі України "Про очищення влади" від 16.09.2014 №1682.

Правовою підставою для звільнення ОСОБА_1 , згідно з оскаржуваним наказом ГУ МВС України в м. Києві від 11.09.2015 №779 о/с, зазначено пункт 1 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за яким перевірці підлягають достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону.

Зміст наведеної норми дає підстави дійти висновку, що вона не може бути самостійною правовою підставою для звільнення позивача.

Іншою правовою підставою звільнення в наказі від 11.09.2015 №779 о/с вказано підпункт "а" пункту 62 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким органів внутрішніх справ", затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (зі змінами), відповідно до якого звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби.

На думку суду, вказаною нормою врегульовано особливості звільнення зі служби в запас Збройних Сил осіб, які не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі, однак ця норма не містить підстав звільнення.

Крім наведених підстав, в оскаржуваному наказі від 11.09.2015 №779 о/с зазначено, що його прийнято на підставі довідки МВС України від 27.08.2019 про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_1 складено заяву про проведення щодо нього перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" (т. 1 а.с. 75).

У довідці від 27.08.2015 про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" (підписана заступником Міністра - керівником апарату) зазначено про встановлення, що ОСОБА_1 у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 перебував на посаді заступника начальника Голосіївського районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України в м. Києві, у зв`язку з чим на нього поширюється заборона, передбачена пунктом 4 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади". Статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 немає. За результатами перевірки ОСОБА_1 установлено недостовірність відомостей, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", тому керівник органу, передбачений частиною четвертою статті 5 цього Закону, зобов`язаний негайно вжити заходів згідно з частинами дванадцять та чотирнадцять статті 5 Закону України "Про очищення влади" (т. 1 а.с. 76).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про очищення влади": в разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку (частина дванадцята); керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку (частина чотирнадцята).

До матеріалів судової справи додано висновок Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04.06.2015 №957/9/26-50-17-03-23 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", відповідно до якого в зв`язку з ненаданням Гриценком А.П. письмового пояснення та підтвердних документів, які є обов`язковими для розгляду та врахування при підготовці висновку про результати перевірки, встановити відповідність/невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік ОСОБА_1 , набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону Країни "Про очищення влади", наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел, неможливо (т. 1 а.с. 99-100).

Під час судового розгляду справи позивач пояснив, що наведений у довідці від 27.08.2015 висновок про встановлення недостовірних відомостей, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", є передчасним та не відповідає висновку ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.06.2015 №957/9/26-50-17-03-23, в якому зазначено про неможливість встановити законність отриманих доходів, оскільки особою не надано письмових пояснень та підтверджуючих документів, які є обов`язковими для врахування. Крім того, за твердженням позивача, ненадання пояснень зумовлене надісланням повідомлення контролюючим органом не за адресою місця проживання.

Відповідно до "Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", затвердженого наказ Міністерства фінансів України від 03.11.2014 №1100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.11.2014 за №1385/26162 загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки включає такі складові: повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей (пункт 4); одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов`язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку (пункт 5); підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка (пункт 6).

Зі змісту затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 №1100 форми висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" вбачається, що контролюючий орган за результатами перевірки з урахуванням письмових пояснень та підтвердних документів (за наявності) встановлює, що в декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік вказано достовірні/недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", які відповідають/не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права).

Судом зазначалось, що відповідно до частини чотирнадцятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" керівник органу на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті звільняє особу із займаної посади.

У висновку ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.06.2015 №957/9/26-50-17-03-23 зазначено про неможливість встановити відповідність / невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік ОСОБА_1 , набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону Країни "Про очищення влади", наявній податковій інформації про доходи, оскільки не подано письмового пояснення та підтвердних документів, які є обов`язковими для розгляду та врахування при підготовці висновку про результати перевірки.

Отже, наведеним висновком не встановлено недостовірних відомостей щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) позивачем за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади". На думку суду, висновок контролюючого органу від 04.06.2015 №957/9/26-50-17-03-23 не може бути підставою для звільнення відповідно частини чотирнадцятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за якою підставою звільнення є висновок, яким встановлено недостовірність відомостей, позаяк наявним у матеріалах справи висновком контролюючого органу недостовірності не встановлено.

З огляду на встановлені обставини та проаналізоване правове регулювання, довідка МВС України від 27.08.2019 про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", в якій зазначено про встановлення недостовірності відомостей, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" не може бути підставою для звільнення позивача з посади відповідно до частини чотирнадцятої статті 5, оскільки контролюючим органом не складалось висновку про недостовірність задекларованих позивачем відомостей щодо майна, майнових прав.

Як зазначалось, у довідці від 27.08.2015 про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" встановлено, що ОСОБА_1 у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 перебував на посаді заступника начальника Голосіївського районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України в м. Києві, у зв`язку з чим на нього поширюється заборона, передбачена пунктом 4 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Згідно з повідомленням про звільнення без дати та номера ОСОБА_1 - заступника начальника Голосіївського районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України в м. Києві повідомлено, що до нього застосовується пункт 4 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" протягом десяти років (а.с. 102).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 3 Закону Украйни "Про очищення влади" заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням - керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції.

Позивач не заперечував, що проходив службу період з 21.11.2013 по 22.02.2014 на посаді заступника начальника Голосіївського районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України в м. Києві, проте наголосив про незастосовність до нього Закону України "Про очищення влади", оскільки ним не приймалось рішень, не вчинялось дій чи бездіяльності, які були спрямовані на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

З метою встановлення наведених позивачем доводів судом витребовувались у ГУ МВС України в м. Києві докази, які б свідчили, що позивачем приймались рішення, вчинялись дії направленні на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, що мало бути встановлено під час відповідної перервірки. Таких доказів надано не було, про їх існування суд не повідомлено, клопотань про витребування не заявлено. В матеріалах справи відсутні також докази того, що позивач призначений на посаду заступника начальника Голосіївського районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України в м. Києві з порушенням процедури. Як убачається з довідки від 14.09.2015 щодо ОСОБА_1 , він почав службу у 1994 році курсантом Харківського вищого військового училища Національної гвардії України, у 2001 році - курсант Маріупольського училища професійної підготовки працівників УМВС України в Донецькій області, у 2001-2011 роках - обіймав посади від інспектора до начальника відділу в органах МВС України в Полтавській області, з 2011 по 2015 - служив в органах МВС в м. Києві (т. 1 а.с. 20).

Зі змісту пункту 3 частини другої статті 3 Закону Украйни "Про очищення влади" можна дійти висновку, що вона поширюється на осіб, які в період з 21.11.2013 по 22.02.2014 обіймали посади керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України.

Позивач у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 обіймав посаду заступника начальника Голосіївського районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України в м. Києві, тобто ОСОБА_1 не проходив службу в структурному підрозділі центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України. На думку суду, наведена посада не є посадою керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України, тому до позивача не може бути застосовані положення пункту 3 частини другої статті 3 Закону Украйни "Про очищення влади". Доказів того, що посада відноситься до посад в структурному підрозділі центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України суду не надано.

З огляду на встановлені обставини щодо непоширення на позивача вимог пункту 3 частини другої статті 3 Закону Украйни "Про очищення влади", оскільки він не обіймав у відповідний період посади в структурному підрозділі центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України, відповідачем не надано доказів прийняття ОСОБА_1 рішень, вчинення дій чи бездіяльності, які б свідчили про сприяння узурпації влади, про підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, довідка від 27.08.2015 про результати перевірки, передбачена Законом України "Про очищення влади", не може бути підставою для видання оскаржуваного наказу.

Представники відповідачів у заявах по суті зазначили, що на позивача поширюється положення пункту 8 частини першої статті 3 Закону Украйни "Про очищення влади", за якою заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 - керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно з довідкою від 14.09.2015 ОСОБА_1 проходив службу: 02.2009-02.2010 - начальник Кобеляцького районного відділу ГУ МВС України в Полтавській області; 02.2010-03.2011 - начальник Октябрського районного відділу Полтавського міського управління МВС України в Полтавській області; 03.2011-03.2011 - у розпорядженні управління МВС в Полтавській області; 03.2011-08.2012 - начальник 4-го територіального відділу міліції Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві; 08.2012-11.2012 - перший заступник начальника управління - начальник кримінальної міліції Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві; 11.2012-05.2013 - заступник начальника управління - начальник кримінальної міліції Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві; 05.2013-05.2013 - у розпорядженні ГУ МВС України в м. Києві; 05.2013-07.2014 - заступник начальника управління - начальник кримінальної міліції Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві; 07.2014-09.2014 - у розпорядженні ГУ МВС України в м. Києві; 09.2014-07.2015 - начальник відділу спеціальної міліції ГУ МВС України в м. Києві; 07.2015-07.2015 - начальник відділу кримінальної розвідки ГУ МВС України в м. Києві; 07.2015-09.2015 - у розпорядженні ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 20).

Перш за все суд зазначає, що жоден з наданих відповідачами доказів не містить таку підставу звільнення як пункт 8 частини першої статті 3 Закону Украйни "Про очищення влади". Представник ГУ МВС України в м. Києві не надав доказів (положення про орган, підрозділ, посадову інструкцію) з метою встановлення належності районних управлінь, в яких проходив службу позивач в період з 25.02.2010 по 22.02.2014, до територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України.

Під час судового розгляду позивач наголосив, що з поміж усіх осіб, які обіймали аналогічні посади в районних управліннях ГУ МВС України в м. Києві було звільнено лише дві особи. На вимогу суду представником ГУ МВС України в м. Києві надано копії наказів про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заступника начальника Солом`янського районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України в м. Києві. Також представником відповідача додано список зі 109 осіб, які проходили службу у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 на посадах заступника начальника районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України, до яких не застосовувались положення Закону України "Про очищення влади", зазначені в переліку особи продовжували службу в органах внутрішніх справ, поліції, звільнялись за станом здоров`я, за власним бажання.

На думку суду, наведене свідчить про вибірковість застосування люстраційних процедур. Пояснень щодо такого застосування Закону України "Про очищення влади" представником ГУ МВС України в м. Києві не надано.

Крім того, уже зазначалось, що відповідачами не додано доказів прийняття ОСОБА_1 рішень, вчинення дій, здійснював заходи, сприяв у їх здійсненні, які були спрямовані на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

З урахуванням викладеного, пункт 8 частини першої статті 3 Закону Украйни "Про очищення влади" також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного наказу та звільнення позивача.

Враховуючи висновки суду щодо необґрунтованого застосування до позивача частини чотирнадцятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", оскільки контролюючим органом за наслідками перевірки декларації ОСОБА_1 за 2014 рік не складалось висновку про недостовірність відомостей щодо майна (майнових прав), набутого (набутих) позивачем на відповідних посадах, незастосовності до позивача пункту 8 частини першої, пункту 3 частини другої статті 3 Закону Украйни "Про очищення влади", оскільки він не обіймав у відповідний період посади в структурному підрозділі центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України та недоведеність відповідачами про належність посади заступника начальника Голосіївського районного управління - начальника кримінальної міліції ГУ МВС України в м. Києві, яку обіймав позивача, до посад, щодо яких застосовується люстрація, ненадання відповідачами доказів щодо прийняття рішень, вчинення дій ОСОБА_1 , направлених на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, обґрунтованими є доводи позивача про протиправність наказу ГУ МВС України в м. Києві від 11.09.2015 №779 о/с про звільнення ОСОБА_1 , відповідно такий наказ підлягає скасуванню.

Позивачем заявлено вимогу про поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 24 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Отже, підлягає задоволенню вимога позивача про поновлення його на посаді, з якої його було звільнено - начальника відділу кримінальної розвідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві з 15.09.2015 (наступний день за днем звільнення).

До матеріалів судової справи додано довідку ГУ МВС України в м. Києві від 17.04.2018 №819, відповідно до якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 дорівнював 187,44 грн. (т. 2 а.с. 6). Заперечень щодо наведеної суми позивачем не виловлено.

З урахуванням 1525 днів вимушеного прогулу за період з 15.09.2015 (наступний день за днем звільнення) по 18.11.2019 (день ухвалення судом рішення) та 187,44 грн. середньоденного заробітку, сума вимушеного прогулу становить 285.846,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Згідно з частиною першою статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3). Відтак, негайному виконанню підлягає рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення в межах суми за один місяць у розмірі 5623,00 грн., з якої мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено 487,20 грн. судового збору (квитанція від 12.10.2015 №6752738). Оскільки позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI, інших доказів понесення судових витрат не надав, такі витрати розподілу та присудженню підлягають.

Керуючись статтею 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 11 вересня 2015 року №779 о/с про звільнення з 14 вересня 2015 року ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на посаді начальника відділу кримінальної розвідки відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року №1682-VІІ та підпункту "а" пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кримінальної розвідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві з 15 вересня 2015 року.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 вересня 2015 року по 18 листопада 2019 року в розмірі 285846,00 грн. (двісті вісімдесят п`ять тисяч вісімсот сорок шість гривень 00 копійок) з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Виконати негайно рішення суду в частині:

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кримінальної розвідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві з 15 вересня 2015 року;

- стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15 вересня 2015 року по 18 листопада 2019 року в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5623,00 грн. (п`ять тисяч шістсот двадцять три гривні 00 копійок) з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Міністерство внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684, місцезнаходження: 01024, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10).

Відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (ідентифікаційний код 08592201, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2019 року.

Суддя В.А. Донець