Справа № 816/3776/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2019 року

Київ

справа №816/3776/13-а

касаційне провадження №К/9901/27701/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2016 (суддя Єресько Л.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 (головуючий суддя - Жигилій С.П., судді: Перцова Т.С., Дюкарєва С.В.) у справі № 816/3776/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Полтавський дослідний механічний завод» до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Полтавський дослідний механічний завод» звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.06.2013 № та № .

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 14.01.2016 адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 05.06.2013 № . Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 05.06.2013 № у частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 255545,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29.03.2016 залишив судове рішення суду першої інстанції без змін.

Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 1.11.1 пункту 1.11 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.5.1 пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, статті 150 Податкового кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на тому, що отримані від Відкритого акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» кошти за кредитним договором були використані позивачем поза межами ведення господарської діяльності, а тому є безпідставним висновок про правомірність включення Публічним акціонерним товариством «Полтавський дослідний механічний завод» процентів за таким договором до складу валових витрат. Також податковий орган наголошує на тому, що позивач не заперечував на допущенні встановлених актом перевірки порушень статті 150 Податкового кодексу України щодо неправильного розрахунку об`єкта оподаткування з урахуванням від`ємного значення попередніх звітних періодів, що підтверджується постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2013.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Полтавський дослідний механічний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 08.05.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 08.05.2013, результати якої оформлено актом від 20.05.2013 № 2879/22.2-09/01412396.

Зазначеним актом перевірки встановлено допущення позивачем порушення вимог:

1) пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 6.1 статті 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2010 рік у сумі 313402,00 грн., заниження податку на прибуток за 2010 рік у сумі 176225,00 грн. (в тому числі: за 3 квартал 2010 року - 42188,00 грн., 4 квартал 2010 року - 134037,00 грн.), завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 1 квартал 2011 року в сумі 614326,00 грн.

В обґрунтування допущення позивачем вказаних порушень відповідач посилається на висновки акта Державної податкової інспекції у м. Полтаві від 18.10.2010 №9875/23-2/01412396 про результати планової виїзної перевірки ВАТ «ПДМЗ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2008 по 30.06.2010, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 30.06.2010, згідно з якими встановлено порушення підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що призвело до завищення від`ємного значення оподатковуваного прибутку за період з 01.10.2008 по 30.06.2010 у загальній сумі 1018300,00 грн.

2) статті 150 Податкового кодексу України, що полягало у неправильному обчисленні від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 рік в сумі 184383,00 грн. та за І квартал 2013 року в сумі 6103,00 грн.

На підставі зафіксованих в акті перевірки висновків податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.06.2013:

№ про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 1118214,00 грн.;

№ про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 220281,25 грн., в тому числі: в сумі 176225,00 грн. за основним платежем та в сумі 44056,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Надаючи оцінку висновкам судів попередніх інстанцій в частині правильності віднесення позивачем до складу валових витрат за І півріччя 2010 року витрат в сумі 1018300 грн., суд касаційної інстанції керується таким.

Посилання податкового органу на висновки акта перевірки від 18.10.2010 № 9875/23-2/01412396, яким встановлено порушення щодо завищення від`ємного значення оподатковуваного прибутку в сумі 1018300 грн., як на підставу для обов`язкового врахування таких висновків позивачем у податковій звітності правильно визнані судами як необґрунтовані.

У відповідності до абзацу 1 пункту 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 984, зареєстрованого Міністерством юстиції України 25.08.2005 за № 925/11205 (далі - Порядок), за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб`єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.3, пунктів 1.5, 1.6, 1.7, 4.11 вказаного Порядку акт є службовим документом, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, в якому міститься систематичний, чіткий, об`єктивний та повний виклад суттєвих обставин щодо фактів виявлених порушень із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом може бути прийнято податкове повідомлення-рішення.

Отже, акт перевірки та викладені у ньому факти і висновки не можна розглядати як рішення суб`єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов`язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення, що породжує для платника певні наслідки.

Враховуючи наведене, у платника податку не виникає обов`язку враховувати зафіксовані актом перевірки порушення в податковій звітності наступних періодів.

У свою чергу, судами встановлено, що на підставі акта перевірки від 18.10.2010 № 9875/23-2/01412396 податковим органом податкові повідомлення-рішення не приймалися.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, збільшення позивачем в уточнюючому розрахунку за І півріччя 2010 року витрат звітного (податкового) періоду на 1018300,00 грн. призвело до виникнення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1018300,00 грн. Вказана задекларована сума витрат включає:

витрати в сумі 815761,00 грн., понесені у зв`язку з нарахуванням та сплатою на користь Відкритого акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» відсотків за користування кредитними коштами, отриманими на підставі кредитного договору від 22.06.2007 № 35-КЛ-Ю, з урахуванням додаткових угод від 09.06.2008 № 1 та №2;

витрати в сумі 202539,00 грн., понесені у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У відповідності до підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов`язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв`язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 1.11 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кредит - кошти та матеріальні цінності, які надаються резидентами або нерезидентами у користування юридичним або фізичним особам на визначений строк та під процент. Кредит розподіляється на фінансовий кредит, товарний кредит, інвестиційний податковий кредит та кредит під цінні папери, що засвідчують відносини позики.

Відповідно до підпункту 1.11.1 пункту 1.11 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фінансовий кредит - кошти, які надаються банком-резидентом або нерезидентом, кваліфікованим як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають статус небанківських фінансових установ, згідно з відповідним законодавством, а також іноземними урядами або його офіційними агентствами чи міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами-нерезидентами у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк, для цільового використання та під процент. Правила надання фінансових кредитів встановлюються Національним банком України (стосовно банківських кредитів), а також Кабінетом Міністрів України (стосовно небанківських фінансових організацій) відповідно до законодавства.

Проценти - доход, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора у вигляді плати за використання залучених на визначений строк коштів або майна. До процентів включаються: платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; платіж за використання коштів, залучених у депозит; платіж за придбання товарів у розстрочку. Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості або фіксованих сум. (пункт 1.10 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Враховуючи викладене, сплачені платником податку проценти у вигляді відсотків або фіксованих сум за користування за цільовим призначенням та в межах господарської діяльності коштами, отриманими на підставі фінансового кредиту, підлягають віднесенню до складу валових витрат в порядку підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, отримані за кредитним договором кошти використані позивачем у межах господарської діяльності та згідно з передбаченим умовами договору цільовим призначенням - поповнення обігових коштів.

Крім того, Полтавська обласна дирекції ПАТ АБ «Укргазбанк» листом від 16.06.2013 № 1304 повідомила про те, що банком не виявлено фактів нецільового використання коштів Публічним акціонерним товариством «Полтавський дослідний механічний завод» за кредитним договором від 22.06.2007 №35-КЛ-Ю.

Аргументи податкового органу про те, що кредитні кошти за вказаним кредитним договором залучені Публічним акціонерним товариством «Полтавський дослідний механічний завод» для повернення поворотної фінансової допомоги третім особам (Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Полтавабудінвест», Страхова компанія «Ротонда», ОСОБА_1 ) з посиланням на виписки з банківських рахунків обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій.

Так, позивач у спростування доводів податкового органу посилався на те, що повернення поворотної фінансової допомоги здійснене Публічним акціонерним товариством «Полтавський дослідний механічний завод» за рахунок власних та отриманих на підставі кредитних договорів з ПФ ВАТ «Інпромбанк» від 31.03.2009 №20/ПФ/08-ЮЛ, від 30.06.2009 №21/ПФ/09-ЮЛ, від 30.09.2009 №22/ПФ/09-ЮЛ коштів.

При цьому, податковий орган не надав судам під час розгляду справи належних доказів у підтвердження того, що позивач залучав до повернення поворотної фінансової допомоги саме кредитні кошти, отримані від Відкритого акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк».

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що суди дійшли правильних висновків про те, що витрати в сумі 815761,00 грн., пов`язані з нарахуванням і виплатою процентів за борговим зобов`язанням за користування кредитними коштами за цільовим призначенням, правомірно позивачем віднесені до складу валових витрат за І півріччя 2010 року згідно із підпунктом 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), як такі, що понесені у зв`язку з веденням господарської діяльності.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У ситуації, що розглядається, позивач у порушення вищенаведених положень, незважаючи на неодноразове витребування судом першої інстанції відповідних доказів, не підтвердив наявність належним чином оформлених первинних документів за наслідками операцій з придбання активів у сумі 202539,00 грн., що виключає підстави для віднесення такої суми до складу валових витрат за І півріччя 2010 року.

За таких обставин у сукупності, оскільки за результатами 2010 року об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємства у Публічного акціонерного товариства «Полтавський дослідний механічний завод» має від`ємне значення, підстави для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання зі сплати податку на прибуток за 2010 рік - відсутні, а відтак, податкове повідомлення-рішення від 05.06.2013 № обґрунтовано визнано протиправним та скасовано.

Щодо висновків судів попередніх інстанцій в частині порушень позивачем пункту 6.1 статті 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР та статті 150 Податкового кодексу України щодо неправильного обчислення від`ємного значення об`єкта оподаткування, що мало наслідком зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у загальній сумі 1118214,00 грн (в тому числі: за 2010 рік - у сумі 313402,00 грн., за І квартал 2011 року - у сумі 614326,00 грн., за 2012 рік - у сумі 184383,00 грн., за І квартал 2013 року - у сумі 6103,00 грн.), суд касаційної інстанції зазначає таке.

Наведені податковим органом в касаційній скарзі аргументи щодо визнання позивачем допущення порушень податкового законодавства щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 190486,00 грн. (в тому числі: в сумі 184383,00 грн. за 2012 рік та в сумі 6103,00 грн. за І квартал 2013 року) з посиланням на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2013, ухвалену за результатами вирішення цієї справи по суті при першому її розгляді, є необґрунтованими, оскільки таке судове рішення було скасоване ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.07.2015, зокрема, з підстав необхідності з`ясування судами при новому розгляді справи питання погодження/непогодження позивача з допущенням таких порушень.

У свою чергу, за наслідками нового розгляду справи судами достовірно встановлено, що позивач підтвердив правомірність зменшення від`ємного значення за І квартал 2011 року в сумі 300924,00 грн. та за 2012 рік у сумі 78351,00 грн.

Перевіряючи правильність надання судами попередніх інстанцій оцінки висновкам контролюючого органу про зменшення позивачу суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2010 рік, І квартал 2011 року, 2012 рік та І квартал 2013 року, з урахуванням часткового визнання Публічним акціонерним товариством «Полтавський дослідний механічний завод» правомірності такого зменшення, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до вимог пункту 2 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу платники податку на прибуток підприємств складають наростаючим підсумком та подають декларацію з податку на прибуток за такі звітні податкові періоди: другий квартал, другий і третій квартали та другий-четвертий квартали 2011 року.

Згідно із пунктом 150.1 статті 150 Податкового кодексу України якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

Пунктом 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначено особливості застосування у 2011 році пункту 150.1 статті 150 цього Кодексу.

Зазначена законодавча норма застосовується у 2011 році з урахуванням такого: якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від`ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

У той же час, пункт 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачає право платника податку на прибуток відобразити у складі витрат другого кварталу 2011 року суму від`ємного значення, що є результатом розрахунку об`єкта оподаткування за підсумками першого кварталу 2011 року.

Водночас, розрахунок об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року здійснювався на підставі чинних до 1 квітня 2011 року норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР.

Пунктом 6.1 статті 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо об`єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від`ємне значення об`єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від`ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

У 2010 році зазначена норма застосовувалась з урахуванням пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у 2011 році сума від`ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від`ємне значення об`єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Отже, в 2011 році встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обмеження щодо можливості врахування усієї суми від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток у складі валових витрат не застосовувалися. При цьому прямо передбачалося право врахувати у складі валових витрат першого кварталу 2011 року всю суму від`ємного значення об`єкту оподаткування, що виникла у 2010 році.

Системний аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що до складу валових витрат першого кварталу 2011 року підлягали включенню всі суми від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток - як ті, що утворилися станом на 1 січня 2010 року, так і ті суми від`ємного значення, що виникли протягом 2010 року.

Відповідно до пункту 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України в разі, якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Таким чином, до складу валових витрат другого календарного кварталу 2011 року підлягає включенню сума від`ємного значення об`єкту оподаткування за перший квартал 2011 року, яка, в свою чергу, розраховується з урахуванням у складі валових витрат першого календарного кварталу 2011 року сум від`ємного значення, що утворилися станом на 1 січня 2010 року, а також тих, що виникли протягом 2010 року, та які не були погашені наростаючим підсумком протягом попередніх звітних періодів.

У подальшому до пункту 3 підрозділу 4 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було внесено зміни, згідно з якими пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України застосовується у 2012-2015 роках таким чином, зокрема:

якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів платників з доходом за 2011 рік 1 мільйон гривень та більше станом на 1 січня 2012 року є від`ємне значення (з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування станом на 1 січня 2011 року), то сума цього значення підлягає включенню до витрат:

звітних (податкових) періодів починаючи з I півріччя і наступних звітних періодів 2012 року у розмірі 25 відсотків суми такого від`ємного значення. У разі якщо 25 відсотків суми від`ємного значення об`єкта оподаткування не погашається протягом цього і за наслідками наступних податкових періодів 2012 року, то непогашена сума підлягає врахуванню при визначенні податкових зобов`язань у наступних податкових періодах;

звітних (податкових) періодів 2013 року у розмірі 25 відсотків суми такого від`ємного значення та сум від`ємного значення, не погашених за 2012 податковий рік. У разі якщо 25 відсотків суми від`ємного значення об`єкта оподаткування не погашається протягом відповідних звітних (податкових) періодів 2013 року, то непогашена сума підлягає врахуванню при визначенні податкових зобов`язань у наступних періодах.

Застосовуючи вищезазначені правила розрахунку від`ємного значення об`єкта оподаткування, судами попередніх інстанцій детально проаналізовано показники податкової звітності позивача та встановлено неправомірність зменшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 05.06.2013 № від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 255545,00 грн., в тому числі:

в сумі 110863,00 грн. (за 2010 рік), оскільки згідно із задекларованими показниками позивача від`ємне значення об`єкта оподатковування за 2010 рік становило 313402,00 грн., однак з урахуванням встановленого за результатами розгляду справи факту непідтвердження позивачем правомірності віднесення до складу валових витрат за І півріччя 2010 року витрат в сумі 202539,00 грн., правильний показник складає 110863,00 грн. (313402,00 грн. - 202539,00 грн.);

в сумі 110863,00 грн. (за І квартал 2011 року), оскільки від`ємне значення об`єкта оподатковування за 2010 рік в сумі 110863,00 грн. підлягає перенесенню до складу валових витрат наступного звітного періоду - першого кварталу 2011 року;

в сумі 27716,00 грн. (за 2012 рік), оскільки 25% від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2011 рік в сумі 823983,00 грн. (від`ємне значення ІІ-ІV кварталів 2011 року у сумі 362663,00 грн. (сторонами не заперечується) + від`ємне значення об`єкта оподаткування за І квартал 2011 року в сумі 461320,00 грн. (задеклароване позивачем від`ємне значення у сумі 964783,00 грн. належить зменшити на суму 300924,00 грн. (визнана позивачем помилка) та на суму 202539,00 грн. (непідтверджені документально витрати) складає 205996,00 грн. Таким чином, завищена позивачем сума від`ємного значення становить 156667,00 грн. (362663,00 грн. - 205996,00 грн.), а не 184383,00 грн., як помилково вказує відповідач;

в сумі 6103,00 грн. (за І квартал 2013 року), оскільки 25% від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2011 рік становить 205996,00 грн., а не 178280,00 грн., як помилково вказує відповідач.

Судом касаційної інстанції не встановлено порушень судами попередніх інстанцій норм законодавства при застосуванні правил розрахунку від`ємного значення об`єкта оподаткування.

Доводи касаційної скарги не містять посилань на конкретні порушення судами попередніх інстанцій положень податкового законодавства щодо такого розрахунку.

Враховуючи викладене, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій відсутні.

З огляду на зазначене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

У частині відмови в задоволенні позову судові рішення судів попередніх інстанцій учасниками справи не оскаржуються, тому підстави для надання оцінки висновкам судів у цій частині вирішення спору відсутні.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 816/3776/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк