Справа № 360/4090/19
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року справа №360/4090/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.

секретар Сізонов Є.С.,

за участі представника позивача Лушер Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 р. у справі № 360/4090/19 (головуючий І інстанції Шембелян В.С., повний текст складено 24.10.2019р. в м.Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом Заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області до Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Заступник керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (надалі позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» (надалі відповідач) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не приведення в належний технічний стан і готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту (сховища) № 10921 та зобов`язати Комунальне підприємство «Попаснянський районний водоканал» привести в належний технічний стан і готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту (сховища) № 10921, яке знаходиться на балансі відокремленого підрозділу «Світлічанський департамент» комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» у придатний стан для використання за цільовим призначенням (а.с. 16-23).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с. 1-2).

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, вважає її незаконною, необґрунтованою, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах Головного управління ДСНС у Луганській області, оскільки в даному випадку вбачається виключна необхідність звернення, прокурор виступає єдиним, а не альтернативним суб`єктом звернення до адміністративного суду із позовною заявою. Також зазначає, що позовні вимоги прокурора щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, не пов`язані із оспорюванням будь-яких майнових прав але обумовлені здійсненням Головним управлінням ДСНС у Луганській області, як суб`єктом владних повноважень державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки та необхідністю захисту інтересів держави у відповідній сфері шляхом приведення майна у належній стан. Отже, розгляд даного позову належить до юрисдикції адміністративного суду (а.с. 29-34).

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі, згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статі 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України регламентовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Судом встановлено, що Лисичанською місцевою прокуратурою Луганської області в позовній заяві позивачем визначено Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області.

Відповідно до частини 4 статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Підставою для звернення з позовом є право органу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на виконання наглядової (контролюючої) функції та при виявлені порушень звертатись до адміністративного суду для застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, тощо у випадках, визначених Кодексом цивільного захисту України.

Тобто, право звернення до суду прокурора на стороні позивача для здійснення представницьких функцій залежить від наявності в самого позивача суб`єкта владних повноважень визначеного в законодавстві права звернення до суду з певними вимогами.

Таким чином відповідно до вимог ч.5 ст.53 КАС України та абзацу третього ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Пунктами 47, 48 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій. Затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. №1052 визначено, що ДСНС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:

- перевіряє наявність і готовність до використання в разі виникнення надзвичайних ситуацій промислових засобів захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин, засобів цивільного захисту, стан їх утримання та ведення обліку;

- складає акти перевірок, видає приписи, постанови, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу житло та здоров`ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту.

Частиною другою статті 68 Кодексу цивільного захисту України від 02 жовтня 2012 року № 5403-VI передбачено, що у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 70 Кодексу цивільного захисту України від 02 жовтня 2012 року № 5403-VI, підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є:

1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами;

2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення;

3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки;

4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій;

5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи;

6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність;

7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами;

8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій;

9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту;

10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання;

11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Відповідно до ч.2 статті 70 Кодексу цивільного захисту України від 02 жовтня 2012 року № 5403-VI, повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Як встановлено матеріалами справи, заявлені прокурором вимоги в інтересах позивача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області не є позовними вимогами про вжиття заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів.

В адміністративному позові Лисичанською місцевою прокуратурою Луганської області заявлено вимоги щодо визнання бездіяльності юридичної особи протиправною та зобов`язання її вчинити певні дії щодо усунення порушень, але не зазначена яка норма закону надає позивачу право на звернення до суду в інтересах суб`єкта владних повноважень саме з такими вимогами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на заявлені прокурором в інтересах Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області вимоги, та крім того, позов, з огляду на предмет спору та його суб`єктний склад взагалі не підлягає розгляду у суді. При цьому суд першої інстанції правильно, відмовляючи у відкритті провадження у справі, помилково роз`яснив, що даний спір належить розглядати в порядку, встановленому господарським судочинством, тому ухвала підлягає зміні з виключенням з резолютивної частини абзацу третього.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду зміні.

Керуючись ст.ст. 170, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави - задовольнити частково.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 р. у справі №360/4090/19 змінити.

Виключити в резолютивній частині ухвали абзац третій.

В іншій частині ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 р. у справі №360/4090/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко