Справа № 804/2149/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 804/2149/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року (головуючий суддя Турлакова Н.В.)

за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю в зазначеній адміністративній справі. Просила застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідача) подати у місячний строк звіт про його повне виконання.

Заява обґрунтована тим, що станом на 08.08.2019р. рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018р. по справі №804/2149/18 не виконано, у зв`язку з чим, звернулась із даною заявою в порядку ст. 382 КАС України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду віл 10.10.2019 в задоволенні заяви про встановлення судового контролю - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що згідно матеріалів справи, застосування заходів судового контролю за виконанням судового рішення, передбачених ст. 382 КАС України, судом встановлено не було. Вказана обставина позбавила суд права та фактичної можливості здійснити перевірку факту подання та/або змісту звіту суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення, а відтак, і вжити передбачених частиною 2 ст. 382 КАС України заходів за наслідками розгляду такого звіту. Вказано на те, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву, подану в порядку ст. 382 КАС України та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення. Посилається на те, що судовий контроль є ефективним судовим захистом. По справі ухвалено рішення суду, яке набуло законної сили, натомість не виконується відповідачем.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що норми КАС України щодо встановлення судового контролю, наділяють суд правом, а не обов`язком встановити судовий контроль.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Учасники процесу повідомлені про апеляційний розгляд справи шляхом опублікування інформації про дату, час і місце розгляду справи на офіційному веб-порталі Судової влади на сторінці Третього апеляційного адміністративного суду у мережі Інтернет.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Процедура судового контролю у рамках адміністративного судочинства визначена статтею 382 КАС України.

За приписами частин 1-2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Водночас, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018р. адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

- визнано протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 , з 01 березня 2016 року;

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1 , за минулий час, а саме за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , належної їй пенсії за минулий час, а саме за період з моменту припинення її виплати, тобто з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Судове рішення у справі №804/2149/18 набрало законної сили 13.06.2019 року, що підтверджується відповідним записом у виконавчому листі (а.с. 50).

Виконавчий лист у справі №804/2149/18 видано Дніпропетровським окружним адміністративним судом 13.09.2018 року та пред`явлений заявником до виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановою про закінчення виконавчого провадження ід 09.08.2019 № ВП 57749721 закінчено виконавче провадження за виконавчим листом № 804/2149/18, виданого 13.09.2018.

Обґрунтовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець зазначив, що ним вжито всіх відповідних дій, передбачених законодавством, однак станом на 08.08.2019 рішення суду боржником не виконано в повному обсязі.

Отже, факт завершення виконавчого провадження стосовно виконання судового рішення у справі № 804/2149/18 фактично підтверджує не виконання відповідачем судового рішення, що є підставою для можливого задоволення заяви щодо встановлення судового контролю.

В силу ч. 1 ст. 382 КАС України судовий контроль може здійснювати суд, який ухвалив рішення. Оскільки рішення у справі ухвалено Дніпропетровським окружним адміністративним судом, то саме Дніпропетровський окружний адміністративний суд має вирішити питання щодо можливості встановлення судового контролю.

Таким чином, процесуальний закон не надає можливості суду апеляційної інстанції встановити судовий контроль у рішенні, яке апеляційним судом не приймалося. Суд апеляційної інстанції наділений таким правом лише під час прийняття постанови у справі.

Саме такий висновок зазначений в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року (справа №807/2358/15 адміністративне провадження №К/9901/45276/18).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Водночас, об`єктивні обставини (матеріали справи) підтверджують, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року на даний час не виконано, що є об`єктивною обставиною для можливості встановлення судового контролю.

Натомість, в разі існування інших об`єктивних обставин, які б, наприклад, підтверджували виконання рішення суду, то встановлення судового контролю було б недоцільно.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за невиконанням судового рішення та накладення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів як встановлення судового контролю та накладення штрафу, не надано доказів наміру відповідача не виконувати судове рішення, тому суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення вимог позивача щодо встановлення судового контролю.

З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного.

Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

Задовольняючи апеляційну скаргу щодо встановлення судового контролю, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 800/592/17.

Слід зазначити, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом саме контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що не виконанням рішення суду, яке набуло законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.

Рішення суду, яке набуло законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.

Невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі. Водночас, суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду або встановлення судового контролю щодо виконання рішення суду.

Водночас, вимоги апеляційної скарги про встановлення судового контролю судом апеляційної інстанції та зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення не можуть бути задоволенні з огляду на те, що судове рішення, відносно якого позивач просить встановити судовий контроль, не ухвалювалося судом апеляційної інстанції, а відповідно до ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судового рішення має право встановити той суд, який таке рішення ухвалив.

З огляду на викладене ухвалу суду першої інстанції не можна визнати такою, що є законною та обґрунтованою, як того вимагає ст. 242 КАС України, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Статтею 320 КАС України встановлені підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що судом першої інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до прийняття ухвали, яка не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, не дозволяє заявнику/позивачу реалізувати своє право щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, тому таку ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому можуть бути підставою для скасування ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду згідно статті 328 КАС України протягом тридцяти днів з дня отримання постанови відповідно до ст. 329 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова