Справа № 703/2696/19
Суддя: Опалинська О. П.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/2696/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Опалинська О.П., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Сміла адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Мартинюка Сергія Володимировича про оскарження дій посадової особи суб`єкта владних повноважень в зв`язку з накладенням адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Мартинюка С.В. про оскарження дій посадової особи суб`єкта владних повноважень в зв`язку з накладенням адміністративного стягнення, в якому просить визнати протиправними дії інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Мартинюка С.В. та скасувати постанову серії ЕАВ № 1258702 від 23 червня 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Мартинюка С.В. від 23 червня 2019 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 гривень за те, що він 23 червня 2019 року керуючи автомобілем GREAT WALL HAVAL M4 д.н.з. НОМЕР_1 з міста Кам`янець-Подільський до міста Хотин, при виїзді на автошлях Чернівці - Житомир на Т-образному перехресті навпроти КПП не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено», тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам закону та зазначив, що перед перехрестям за 100-150 м. дійсно встановлено знак з додатковою табличкою 7.1.2. після чого за 20-30 м. до перехрестя встановлено знак 2.2. Крім того, знак 2.2 встановлений в кущах, і зупинившись перед ним немає ніякої можливості, наявність з`ясувати видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається ні зліва ні справа.

Позивач вказує, що здійснив зупинку автомобіля в місті де забезпечено видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається, тобто перед перехрестям. Після зупинки автомобіля та перевірки документів, інспектор звинуватив позивача у порушенні п. 8.4 ПДР та невиконанні вимог дорожнього знаку 2.2 - проїзд без зупинки заборонено. Позивач не погодився та заявив клопотання про надання доказів на місці зупинки транспортного засобу, в чому йому було відмовлено. Також позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи за місцем його проживання та реєстрації, в чому йому також було відмовлено, крім того, клопотання ОСОБА_1 про необхідність скористатися в даному випадку правничою допомогою інспектором було відхилене,

Також позивач зазначає, що інспектор під час зупинки був без відеокамери і лише під час складення постанови на КПП приєднав її собі на одяг. На КПП перед складенням постанови позивачеві на якомусь планшеті було продемонстровано рух його автомобіля, інформація, яка використовувалася апаратура і в якому режимі, а також законність її отримання та використання в роботі інспекторів позивачеві не була надана за його клопотанням. Протокол в зв`язку з тим , що позивач не був згідний з діями інспекторів, не складався, будь які докази до протоколу чи постанови не приєднувалися. Вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, відтак просив скасувати її оскільки така винесена з порушенням вимог чинного законодавства.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи проводити без його участі. Разом з тим у встановлений законом строк, надіслав до суду відзив в якому зазначив, що 23 червня 2019 року, під час виконання своїх службових обов`язків було виявлено та в подальшому встановлено гр. ОСОБА_1 (водія), котрий близько 14 год. 18 хв., керував транспортним засобом марки GREAT WALL HAVAL M4 д.н.з. НОМЕР_1 на а/д Н-03 «Житомир-Чернівці» на 288 км. не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п. 8.4. «б» Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (надалі - ПДР України), внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме не виконання вимог забороняючого дорожнього знаку. Не погоджуючись із постановою, позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення ним ПДР України. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Патрульна поліція згідно із ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року у своїй діяльності використовує технічні засоби як превентивний поліцейський захід з метою попередження, виявлення та фіксування правопорушень. Так, відеозаписом № «» підтверджується наявність дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України і вчинення правопорушення позивачем, що узгоджується із організацією дорожнього руху на автомобільній дорозі «Житомир-Чернівці», яка долучається до матеріалів справи. Водночас відповідач звертає увагу на видимість дорожнього знаку в місці його встановлення, який аж ніяк не в кущах. Окрім того, позивач не заперечує не виконання вимог дорожнього знаку, а навпаки пояснює його не виконання із начебто його не видимістю. Відеозапис «» містить встановлення водія та перевірку документів, а також роз`яснення суті вчиненого іншого правопорушення, за яке позивач також був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Крім того зазначає, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду. Окрім того, реалізація прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 268 КУпАП), зокрема право на отримання правової допомоги під час розгляду справи в жодному випадку не ставиться під сумнів, проте її безпосереднє забезпечення не належить до компетенції патрульної поліції і тому виходячи з завдань і ритму роботи патрульної поліції, відповідач не мав можливість очікувати приїзду адвоката або представника та оформлення відповідних документів на здійснення ним представництва. В той же час позивач мав можливість отримати відповідну юридичну консультацію по телефону, поки оформлювались матеріали адміністративного правопорушення.

Також, у відзиві відповідач зазначає, що ухвала суду про відкриття провадження від 03 липня 2019 року є передчасною, а вимога позивача про визнання протиправними дій інспектора роти № 2 Мартинюка С.В. є необґрунтованою, безпідставною та заявлено із помилковим тлумаченням правових норм. До того ж дана вимога не оплачена судовим збором.

Згідно ч.3 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися в судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у розгляді справи в судове засідання не з`явилися, потреба у заслуховуванні свідків та експертів відсутня, відтак суд приходить до висновку про можливість судового розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження без фіксування адміністративного процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Мартинюка С.В. від 23 червня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.4).

Відповідно до фабули вищевказаної постанови, ОСОБА_1 23 червня 2019 року керував автомобілем GREAT WALL HAVAL M4 ДНЗ НОМЕР_1 на а/д Н-03 «Житомир-Чернівці» на 288 км не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п. 8.4. «б» Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - ПДР України), внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідальність за вказаною частиною статті настає, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в її вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач вказує, що він виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 - проїзд без зупинки заборонено в місті де забезпечено видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається, тобто перед перехрестям, а тому підстави для його зупинки були відсутні.

Відповідно до відеозапису нагрудного реєстратора інспектора поліції встановлено, що на даному відеозаписі зафіксований факт дачі пояснень позивачем, в яких він заперечує порушенням ним вимог Правил дорожнього руху України, та факт складення оскаржуваної постанови. При цьому самої події порушення позивачем Правил дорожнього руху України під час перетину перехрестя даний відеозапис не містить (відсутні докази наявності на перехресті знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» - неможливо ідентифікувати його місце розташування та час коли він там знаходився, тощо) та інших доказів правомірності та законності вищевказаної постанови відповідачем не надано.

Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

Вичерпний перелік підстав зупинки транспортного засобу визначений ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Частиною 2 вказаної статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Разом з тим, при складенні оскаржуваної постанови, відповідачем не було вказано підставу, яка б взагалі надавала право зупиняти транспортний засіб позивача та доказів вчинення ним будь-якого правопорушення.

Враховуючи встановлені у справі обставини та зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор поліції порушив порядок притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, встановлений нормами вищевказаних законів та Кодексом України про адміністративні правопорушення, так як зупинив транспортний засіб без передбачених законом причин та за відсутності на момент зупинки доказів порушення водієм Правил дорожнього руху України, тобто вчинення будь-якого адміністративного правопорушення пов`язаного із керуванням транспортним засобом.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, який у рішенні від 17.07.2019 року зробив висновок, що інспектором «не надано доказів вчинення водієм будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникло б право вимагати документи на транспортний засіб» (справа №334/305/17). Постанову поліції визнано незаконною та скасовано. Рішення є остаточним і оскарженню не підлягає.

Поліцейські повинні врахувати зазначену позицію Верховного суду та припинити практику безпідставних зупинок.

Крім того, і суду не надано належних доказів, які вказували на порушення правил дорожнього руху позивачем.

За визначенням, наведеним у ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в її вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідач надіслав до суду відео, яке підтверджує наявність дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено», однак самого порушення ОСОБА_1 на відео не зафіксовано.

Водночас, відповідачем перед прийняттям рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, об`єктивних доказів (свідчень, відеодоказів або інших відомостей), необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху зібрано не було, таких доказів постанова не містить, очевидців вчиненого правопорушення до розгляду справи не залучалося і такі не допитувалися. Не надані докази і в судове засідання. Таким чином, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в ній.

Так, у своїй постанові від 26.04.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення є недоведеним.

Крім того, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст. 283 КУпАП).

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.

З цього приводу суд зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 23 червня 2018 року серії ЕАВ № 1258760 посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл від 23 червня 2018 року № не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 24 січня 2019 року у справі № 428/2769/17 та ВС/КАС у справі №337/3389/16-а від 30 травня 2018р.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В даному випадку оскаржуваною постановою від 23 червня 2019 року позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за те, що він керував автомобілем GREAT WALL HAVAL M4 ДНЗ НОМЕР_1 та порушив правила дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено».

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Натомість, в мотивувальній частині постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1258760 від 23 червня 2019 року відсутні посилання на докази, якими обґрунтовується рішення посадової особи про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень, в тому числі відсутні письмові пояснення водія транспортного засобу про обставини вчинення правопорушення.

Таким чином відсутність об`єктивних, достовірних та допустимих доказів, які не зазначені в оскаржуваній постанові, не спростовують пояснення позивача та будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на його користь, відтак, наявність в матеріалах справи лише постанови не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наведене сформував висновок наступного змісту - відповідач не звільняється від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище. (ВС/КАС: № 537/2088/17,15.05.19).

Частиною 1 статті 59 та частині 2 статті 64 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд; статті 2, пункту З статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, де зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту та можливість вільного вибору захисника; принципу 1 «Основних принципів, що стосуються ролі юристів», прийнятих восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками, який передбачає, що кожна людина має право звернутися до будь-якого юриста за допомогою для захисту й відстоювання своїх прав та захисту їх на всіх стадіях судочинства.

Із метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, в цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише в разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Рішенням КС України у справі № 5-рп/2015, розтлумачено ст. 276 КУпАП наступним чином: "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.» Суд прийшов до висновку, що інспектор не мав право виносити адмінпостанову на місті зупинки автомобілю, повинен був це здійснити в приміщенні управління поліції, з розглядом клопотань водія, роз`ясненням йому прав та надання можливості водію скористатись правовою допомогою.

Зазначені норми відповідачем дотримані не були.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях».

Якщо є підстави вважати, що вчинено адміністративне правопорушення, складається або протокол, або виноситься постанова в залежності від складу правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП - протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

А відповідно до ч. 3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, позивач повністю заперечував свою вину, а відповідачем не вживалися дії, передбачені ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що в наведених положеннях кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише в разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, факт порушення Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду доводить патрульна поліція.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Також, позивач вказує на той факт, що дорожній знак встановлений з порушенням ДСТУ 4100:2014 так, як знак встановлено перед перехрестям за метрів 100-150 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2. після чого встановлено знак 2.2 метрів за 20-30 до перехрестя. Знак 2.2 встановлений в кущах, і зупинившись перед ним немає ніякої можливості з`ясувати наявність, видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається ні зліва ні справа. Позивач вказує, що здійснив зупинку автомобіля в місті де забезпечено видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається, тобто перед перехрестям.

Загальні вимоги до водіїв транспортних засобів визначені Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 "Про Правила дорожнього руху".

Підпунктом ґ) пункту 8.4. ПДР передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Відповідно до пп. «б» п. 8.4 ПДР України знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги. Згідно додатку №1 до ПДР України до знаків пріоритету віднесений дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено».

Відповідно до п. 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху, «Проїзд без зупинки заборонено» - забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Згідно пункту 10.4.3 національного стандарту ДСТУ 4100-2002 - Знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» повинен установлюватись у місцях, де згідно з вимогами п.10.4.2. може бути установлено знак 2.1, але не забезпечено видимість транспортних засобів, які наближаються дорогою, що перетинається.

Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, знак 2.2 повинен установлюватись з табличкою 7.8. Знак 2.2 повинен установлюватись у місці, з якого для водія транспортного засобу, що зупинився, забезпечено видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається. Знак 2.2 допускається встановлювати перед залізничними переїздами без охорони і перед тими, які не облаштовані світлофорною сигналізацією у тому разі, коли водій, який перебуває від переїзду на розрахунковій відстані видимості дороги, бачить поїзд, що перебуває на відстані не більшій як 50 м від переїзду. Знак 2.2 допускається установлювати також у разі виконання робіт на переїзді. Знак у цьому разі установлюють на відстані 10 м до найближчої рейки.

Згідно Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014 (далі - ДСТУ) (п.10.1.1.) дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечення спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки. Відповідно до п.10.2.3. ДСТУ, знаки, установлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, установлених на перехресті та в місцях проведення робіт, повинні бути розташовані поза населеними пунктами на відстані не менше ніж 50 м. а в населених пунктах - не менше ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, в яких встановлені знаки. На дорогах із двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати. Дублюючі знаки потрібно установлювати на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або по лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Касаційний адміністративний суд Верховного Суду у своїй постанові від 14 серпня 2019 року у справі №199/8466/16 вказав, що розташування дорожнього знаку з порушенням ДСТУ 4100:2014 є підставою для скасування штрафу, накладеного за його порушення.

Відповідачем не надано доказів того, що знак «проїзд без зупинки заборонено» установлений згідно норм ДСТУ 4100-2014.

Положеннями ч.1 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надані суду достатні та переконливі докази на обґрунтування наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд приходить до висновку щодо неправомірності дій відповідача під час складання оскаржуваної постанови та про необхідність скасування такої.

Щодо тверджень відповідача, що позовна вимога про визнання дій протиправними містить у собі немайновий характер та не оплачена судовим збором, суд зазначає наступне.

Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України у справі №21-3944а16 від 14.03.2017 р. вказала, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Відповідно до ст. 288 КУпАП та постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 23 січня 2015 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом про судовий збір. Відтак судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Враховуючи, що у відповідності до п. 2 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 9, ч. 2 ст. 122, ст.ст. 222, 245, 247, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72, 76, 77, 162, 205, 229, 241-246, 255, 257, 262, 263, 286 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Мартинюка Сергія Володимировича про оскарження дій посадової особи суб`єкта владних повноважень в зв`язку з накладенням адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора роти інспектора 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Мартинюка Сергія Володимировича та скасувати постанову серії ЕАВ № 1258702 від 23 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.5 п.15 «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2019 року.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 22 лютого 1999 року, ІПН - НОМЕР_4 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: інспектор 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенант поліції Мартинюк Сергій Володимирович, адреса: пров. Коцюбинського, 35/2, м. Хмельницький.

Головуючий О.П.Опалинська