Справа № 420/5285/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 420/5285/19

адміністративне провадження № К/9901/34106/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів: Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 420/5285/19 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А. В. від 23 серпня 2019 року ВП № 59229740 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, в задоволені позову відмовлено.

Слід зазначити, що судом першої інстанції справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Старшим державним виконавцем було встановлено, що виконавчий лист містить відомості про розмір пенсії стягувача - 24556,95 грн., проте боржником не враховано вказані відомості при здійснені перерахунку пенсії, а тому відсутні підстави для скасування постанови від 23 серпня 2019 року про накладення штрафу, з огляду на таке.

Повідомляючи державного виконавця, позивач, у листі від 14 червня 2019 року зазначив про перерахунок пенсії, вказав її розмір з 01 червня 2019 року - 12443,72 грн, повідомив про виплату перерахованої пенсії за період з 23 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року.

На підтвердження виконання судового рішення скаржник додав до листа протоколи перерахунку пенсії від 03 травня 2019 року та розрахунок від 03 травня 2019 року на доплату пенсії за пенсійною справою № .

Відповідно до наданих копій протоколів перерахунку пенсії, скаржник визначив розмір пенсії у грошовому виразі 12443,72 грн., що не відповідає резолютивній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року у справі № 420/6767/19, в якій зазначений не тільки відсотковий розмір пенсії ОСОБА_1 (90 відсотків від грошового забезпечення), а й грошовий розмір пенсії, який становить 24556,95 грн. Будь-яких пояснень щодо такої невідповідності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не надало, ні до відповідача, а ні до судів попередньої інстанції.

Також, відхиляються доводи позивача щодо виплати в подальшому заборгованості відповідно до приписів Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22 серпня 2018 року та Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого Постановою Правління ПФУ № 20-1 від 26 вересня 2018 року.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22 серпня 2018 року, передбачає вчинення пенсійним органом (боржником) певних дій, які спрямовані на погашення заборгованості.

Так, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:

- документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

- копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

- розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою (п. 5 Порядку погашення заборгованості).

Так, тільки після розгляду поданих боржником (територіальним пенсійним органом) зазначених документів відповідна комісія Пенсійного фонду України може прийняти рішення про наявність або відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

Матеріали справи не містять відомостей та належних доказів, на вчинення позивачем дій, передбачених п. 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Такі докази не були надані в межах виконавчого провадження № 59229740.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, всупереч вимог ст. 77 КАС України, не надало належних та допустимих доказів існування поважних причин не виконання приписів п. 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, або наявності поважних причин не надання таких доказів до державного виконавця та / або до суду.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, визнати протиправним та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А. В. від 23 серпня 2019 року ВП № 59229740 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

За правилами ч. 1 ст. 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених ст. 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Заявлені позивачем позовні вимоги у цій справі дають підстави для висновку про те, що спір виник у відносинах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Водночас, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень за встановлених обставин справи і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ. В даному випадку, доводи касаційної скарги жодним чином не вказують та не наводять таких обставин, оцінка та аналіз яким був наданий судом апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 420/5285/19.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов