Справа № 580/2680/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2680/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

преставника позивача Назаренко С. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіді Груп» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення: 14 годин 30 хвилин, дата складання повного тексту: 04 жовтня 2019 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіді Груп» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Дісіді Груп» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.08.2019 р.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відніс операції з придбання послуг до операцій, що не використовуються у господарській діяльності. Апелянт вважає, що суд першої інстанції невірно застосував положення п. 75.1 ст. 75 та п. 198.5 ст. 198 ПК України.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 04.12.2019 р. за вх. № 44193, у якому відповідач зауважує, що позивач за наслідками 2018 року не подав до контролюючого органу податкової декларації з податку на прибуток, що свідчить про відсутність господарської діяльності платника в 2018 році.

Відповідач зазначає, що пунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Таким чином, на думку відповідача, позивач в порушення п. 198.5 ст. 198 розділу V Податкового кодексу України не нарахував податкові зобов`язання на послуги, включені до складу податкового кредиту, що не були використані в оподатковуваних операціях, на суму 304283, 00 грн, на суму ПДВ 60857, 00 грн.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, особу, що з`явилась, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Дісіді Груп» зареєстроване як юридична особа 13.07.2017 р. та перебуває на обліку як платник податків.

05.06.2019 р. позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2019 року, розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізовується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника на суму податку на додану вартість 60857, 00 грн.

Відповідачем проведено камеральну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2019 року, за результатами якої складено акт № 486/23-00-12-0208/41459388 від 17.07.2019 р.

У акті перевірки встановлено причини виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, зокрема отримання юридичних послуг, послуг з фінансового консультування та ведення бухгалтерського та податкового обліку, консультаційних послуг з управління діяльністю.

Також у ході камеральної перевірки встановлено, що позивач за наслідками 2018 року не подав до контролюючого органу податкової декларації з податку на прибуток, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність господарської діяльності платника в 2018 році.

За порушення пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення форми «В1» № від 15.08.2019 р., яким зменшив позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 60857, 00 грн та застосував штрафні (фінансові) санкції у сумі 15214, 00 грн.

Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі та в розумінні ч. 1 ст. 78 КАС України дослідженню не підлягають.

Надаючи правову оцінку обставин справи, колегія суддів звертає увагу на таке.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Пунктом 76.1 статті 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Згідно пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Тобто, перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Таким чином, у контролюючого органу відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки.

Вказана правова позиція була висловлена ВС у постанові від 15.06.2018 р. (справа № 817/98/16) щодо правовідносин, які виникли до 01.01.2017 р.

Посилаючись на вказану постанову, як на підставу для задоволення позову, апелянтом не було враховано відмінність предмету спору (своєчасність нарахування та сплати податків та зборів) та редакцію положень ПК України (зміни Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII набрали чинності з 01 січня 2017 року).

З огляду на це, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги виходом податкового органу за межі предмету камеральної перевірки, позивач не врахував, що встановлення факту неподання позивачем податкової звітності з податку на прибуток документальної перевірки не потребує.

Натомість, відсутність податкової звітності за результатом її перевірки суцільним порядком (що охоплюється предметом камеральної перевірки) повністю відповідає завданням цього виду перевірки.

Крім того, в частині доводів апелянта про невстановлення обставин невикористання придбаних послуг у господарській діяльності позивача, колегія суддів підримує позицію суду першої інстанції з огляду на визнання самим позивачем відсутності здійснення господарської діяльності.

В свою чергу, у відповідності до п. п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Зазначаючи у апеляційній скарзі про відсутність залежності господарської діяльності від фінансового результату, зокрема, отримання прибутку, позивач не спростував своїх попередніх доводів про відсутність саме господарської діяльності.

Крім того, колегія суддів погоджується з вказаним доводом, однак зауважує, що факту збитковості позивач також не засвідчив належними доказами в межах даної справи.

Натомість, у відповідності до абзацу 6 п. 198.5 ст. 198 ПК України у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки зміст спірних правовідносин зводиться до необхідності встановлення факту використання позивачем придбаних послуг саме у господарській діяльності, а матеріали справи жодним чином не підтверджують такого використання, колегія суддів не заперечує права позивача на отримання бюджетного відшкодування у випадку збиткового фінансового результату, проте вважає заявлену вимогу передчасною до настання обставин, визначених абз. 6 п. 198.5 ст. 198 ПК України.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіді Груп» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіді Груп» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов
(Повний текст постанови складено 12.12.2019 р.)