Справа № 120/3032/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 грудня 2019 р. Справа № 120/3032/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Т.В.

представника позивача: Катрича П.С.

представника відповідача: Кухрівського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.10.2018 року № 0-0204, № 0-0204 та № 0-0204.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, йому відповідачем спірними податковими повідомленнями-рішеннями визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником житлової нерухомості на загальну суму 19 712 грн. 00 коп. З вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується та вважає їх протиправними, оскільки вважає, що відповідач всупереч вимогам п. 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України включив в базу оподаткування загальну площу об`єктів нерухомості, які належать позивачеві на праві власності по АДРЕСА_2 . та використовуються позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Крім цього, позивач є сільськогосподарським товаровиробником. Це й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 24.09.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 17.10.2019 року.

09.10.2019 року за вх. № 48719 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він з позицією позивача не погоджується та вважає, що у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити. Відзив мотивовано тим, що під час нарахування податку на нерухоме майно було використано відомості щодо наявного у власності позивача нерухомого майна з ІС «Податковий блок», а саме:

1) АДРЕСА_5, тип об`єкта - інше (нежитлова будівля), загальною площею 125 м2, розмір частки у праві спільної власності 1/1;

2) АДРЕСА_6, тип об`єкта - інше (нежитлова будівля), загальною площею 1 159,2 м2, розмір частки у праві спільної власності 1/1;

3) АДРЕСА_7, тип об`єкта - інше (нежитлова будівля), загальною площею 165,4 м2, розмір частки у праві спільної власності 1/1;

4) АДРЕСА_8, тип об`єкта - інше (нежитлова будівля), загальною площею 153,8 м2, розмір частки у праві спільної власності 1/1.

Податкові повідомлення-рішення формуються ІС «Податковий блок» автоматично на підставі наявних відомостей про об`єкти оподаткування. Обмін інформацією з органами державної реєстрації прав власності на нерухоме майно здійснюється відповідно до пп. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Згідно даних інформаційних баз державного реєстру речових прав вищевказані об`єкти нерухомості позивача віднесено до категорії - будівлі нежитлові. Більш того, позивач як фізична особа-підприємець не зареєстрований та домогосподарство на території Краснопільської сільської ради за ним не рахується. З огляду на це, вищевказані будівлі неможливо віднести до об`єктів, які не є об`єктами оподаткування у відповідності до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

17.10.2019 року аз вх. № 49540 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату з огляду на його зайнятість представника в іншому судовому процесі у Гайсинському районному суді. Додатково, представник позивача повідомив, що відзив на позовну заяву від відповідача він ще не отримав.

17.10.2019 року за вх. № 48719 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області через канцелярію суду подано клопотання про заміну відповідача правонаступником - на Головне управління ДПС у Вінницькій області.

У судовому засіданні 17.10.2019 року представник Головного управління ДПС у Вінницькій області клопотання про заміну відповідача правонаступником підтримав та просив задовольнити. Ухвалою від 17.10.2019 року клопотання Головного управління ДПС у Вінницькій області про заміну відповідача правонаступником задоволено та здійснено заміну відповідача у даній справі на Головне управління ДПС у Вінницькій області. Судове засіданні відкладено на 05.11.2019 року.

31.10.2019 року за вх. № 51452 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи підтверджуючих обставини справи документів.

У судовому засіданні 05.11.2019 року сторони надали пояснення по суті спірних правовідносин, представник позивача просив відкласти розгляд справи на пізнішу дату. Судове засідання відкладено на 04.12.2019 року.

04.12.2019 року за вх. № 56459 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, зокрема: протоколу загальних зборів співвласників майна КСП «Україна» від 16.12.2014 року; майнового сертифікату серії ВІ № 003878 від 15.12.2014 року та акту приймання-передачі від 16.12.2014 року.

У судовому засіданні 04.12.2019 року представник позивача надав пояснення стосовно долучених ним письмових доказів. Судове засідання відкладено на 11.12.2019 року.

11.12.2019 року за вх. № 57543 представником відповідача через канцелярію суду подано додаткові пояснення, в яких він повідомив, що розрахунок суми податку на нерухоме майно в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях відбувалося стосовно об`єктів нерухомості, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2..

Цього ж дня за вх. № 57635 представником позивача через канцелярію суду подано заяву, про те що ним буде подано документи, що засвідчують розмір витрат позивача на професійну правову допомогу.

У судовому засіданні 11.12.2019 року представник відповідача надав свої пояснення стосовно приєднаних до матеріалів справи додаткових пояснень.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником: нежитлової будівлі, загальною площею 153,8 м2, АДРЕСА_9, Гайсинський район , Вінницька область; нежитлової будівлі, загальною площею 165,4 м2, АДРЕСА_10; нежитлової будівлі, загальною площею 1 159,2 м2, АДРЕСА_11;

08.10.2019 року відповідачем сформоване податкові повідомлення-рішення, якими визначено позивачеві податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, № 0-0204 на суму 15 456 грн. 00 коп., № 0-0204 на суму 2 050 грн. 67 коп. та № 0-0204 на суму 2 205 грн. 33 коп..

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано ПК України, в редакція, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлений ст. 266 ПК України.

Згідно п.п. 266.1.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.266.2.1 та п.266.2.2 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

Згідно п.266.3.1 та п.266.3.2 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.266.5.1. ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Системний аналіз наведених норм доводить, що об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Разом з тим, законодавець передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, це будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена й Верховним Судом у постанові від 01.10.2019 року у справі № 0340/1905/18 (провадження № К/9901/15596/19).

Ці умови є загальними для всіх та не передбачають виключень.

З огляду на це, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження у пп. пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

У судовому засіданні було встановлено, що позивач не зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця. Разом з тим, позивач на підтвердження того факту, що він є сільськогосподарським товаровиробником та займається господарською діяльністю для власних потреб, посилався на довідку, видану виконкомом Тарнавської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області № 143 від 28.05.2019 року про те, що позивач на території Тарнавської сільської ради згідно погосподарського обліку рахується домогосподарство по АДРЕСА_12

Суд критично оцінює зазначене, з огляду на те, що довідка не засвідчує дійсний статус позивача як сільськогосподарського виробника, тобто юридичної особи чи фізичної особи-підприємця. У цьому контексті суд вважає за необхідне відмітити, що здійснення сільськогосподарської діяльності для задоволення власних/особистих потреб не може вважатися сільськогосподарським товаровиробництвом. Як вже зазначалось, сільськогосподарський товаровиробник - це юридична особа або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та її переробкою на власних чи орендованих потужностях та здійснює операції з її постачання.

Крім того, факт здійснення позивачем господарської діяльності підтверджено по АДРЕСА_13., в той час як об`єкти нерухомості, на підставі яких й було прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, знаходяться на території с. Нараївка, Гайсинський район. Таким чином, дана довідка не є належним доказом того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.

Суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до преамбули Закону України «Про сільськогосподарський перепис» правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису.

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (пп. «г» п. 30.9 ст. 30 ПК України).

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена пп. «ж» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Враховуючи наведене, мету прийняття зазначених законів та сферу їх регулювання, суд приходить до висновку, що визначення сільськогосподарських виробників, зазначені у вказаних законах не можуть застосовуватися для цілей оподаткування, а спрямовані на регулювання інших відносин.

Таким чином, виходячи зі змісту поняття сільськогосподарського товаровиробника, зазначеного в пп. 14.1.235 ПК України, суд приходить до висновку, що позивач не відноситься до таких.

Стосовно наданого позивачем договору оренди землі від 10.09.208 року, суд зазначає наступне. Так, з наданого договору вбачається, що позивачеві на підставі розпорядження Гайсинської районної державної адміністрації № 413 від 20.11.2007 року надано в оренду земельну ділянку під господарськими будівлями та дворами на території Нараївської сільської ради. Земельна ділянка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, суд вказує, що сам по собі факт надання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не підтверджує реальне використання земельної діялнки саме із вказанною метою. За таких обставин, суд вказує на те, що оренда земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами не є свідченням здійснення орендарем сільськогосподарської діяльності.

Що стосується віднесення об`єктів нерухомості позивача до будівель і споруд, які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, суд виходить із буквального тлумачення п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, та зазначає, що з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 року в справах № 806/2461/17, № 806/2676/17.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що всі три будівлі за адресою АДРЕСА_2 , є об`єктами нежитлової нерухомості, цільове призначення будівель не зазначено.

Позивачем також додано технічні паспорти на вказані будівлі, з яких вбачається, що будівлі за вказаною адресою є цехом по переробці соняшника; майстернею по ремонту агротехніки та тракторною бригадою.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (далі - ДК 018-2000), будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства». Цей клас включає такі підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва» (товарні та племінні ферми великої рогатої худоби, свиноферми та свинофабрики, вівцеферми, кролівничі та звірівницькі ферми, кінні заводи, собачі розплідники); 1271.2 «Будівлі для птахівництва (птахофабрики, та птахоферми, на підприємства по виробництву яєць та м`яса птиці, а також по вирощуванню гібридної птиці для товарних господарств і інкубаторно-птахівничі станції для виробництва добового молодняка птиці та інші); 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» (зерносховища); 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні» (силоси); 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства» (підвали, винокурні, винні ємкості); 1271.6 «Будівлі тепличного господарства» (теплиці, сільськогосподарські, парники, оранжереї, заводи кормових антибіотиків); 1271.7 «Будівлі рибного господарства» (підприємства по переробці риби); 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва» (підприємства по переробці відходів тваринництва); 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» (підприємства виробничо-технічного обслуговування, які включають бази зберігання мінеральних добрив та пестицидів, сільськогосподарської техніки та запасних частин, підприємства по ремонту сільськогосподарських машин та транспорту, станції біологічного захисту рослин).

За таких обставин, суд вказує на те, що зазначені будівлі відсутні у вказаному переліку, відповідно не призначені для сільськогосподарської діяльності. Крім цього, як вже зазначалось, у витягах з реєстру речових прав на зазначені будівлі їх цільове призначення не визначено.

Суд критично ставиться до відомостей, що містяться в технічних паспортах на ці будівлі, адже цільове призначення повинно бути зазначене виключно в реєстрі. Технічний паспорт, в свою чергу, містить у собі основні відомості про об`єкт нерухомого майна, зокрема, місцезнаходження (адреса) об`єкта; склад; технічні характеристики; план та опис об`єкта; ім`я/найменування власника/замовника; відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна; відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт. Суб`єкт господарювання, що виготовляє технічний паспорт не наділений повноваженнями визначати цільове призначення будівель. З огляду на це, суд при прийнятті рішення у даній справі не приймає до уваги технічні паспорти.

З огляду на те, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні ПК України, а належні йому нежитлові будівлі є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. З огляду на що, позовні вимоги в частині визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 08.10.2018 року № 0-0204, № 0-0204 та № 0-0204 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про скасування вказаних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акта індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 08.10.2018 року № 0-0204, № 0-0204 та № 0-0204, залишив без задоволення, відповідно позовна вимога щодо їх скасування також не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Стосовно поданої представником позивача заяви щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд, виходячи із приписів ст. 139 КАС України, вказує, що питання про розподіл судових витрат вирішується виключно у випадках задоволення (повного/часткового) позовних вимог. З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат за даних обставин.

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про сільськогосподарський перепис», Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.10.2018 року № 0-0204, № 0-0204 та № 0-0204 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 16.12.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна