Справа № 520/6479/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 р. Справа № 520/6479/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року по справі № 520/6479/19

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича, спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, Начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича, спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича, спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича щодо неналежного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року;

- зобов`язати Ізюмського міського голову Марченка Валерія Віталійовича розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року та прийняти рішення по суті звернення громадянина;

- стягнути з Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича, спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що тривалий період часу відносно нього органами місцевого самоврядування приймаються незаконні та протиправні рішення, що підтверджується судовими рішеннями у справах №623/2330/15-ц, №820/5134/17. З огляду на вказане, 10.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховної Ради України та окремих народних депутатів України із зверненням, в якому порушував питання щодо вдосконалення роботи органу місцевого самоврядування в частини належного дотримання прав та свобод громадянина під час складання проектів рішень та притягнення до відповідальності посадових осіб органу місцевого самоврядування за складання незаконних та неправомірних проектів рішень Ізюмської міської ради, які в подальшому скасовувались в судовому порядку. Звернення позивача було направлено для розгляду до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради та за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 отримав відповідь від 08.04.2019 р. № 760 за підписом Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича із зазначенням того, що Ізюмська міська рада не порушувала громадянських прав ОСОБА_1 . На думку позивача, така відповідь є неналежним розглядом звернення по суті та зміст такої відповіді прямо суперечить судовим рішенням, що набрали законної сили, та є обов`язковими для органу місцевого самоврядування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича щодо неналежного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року.

Зобов`язано Ізюмського міського голову Марченка Валерія Віталійовича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 748 (сімсот сорок вісім) грн. 40 грн. та суму витрат на правову допомогу адвоката 1560 (одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмської міської ради (пл. Центральна, б. 1, м. Ізюм, Харківської області, 64300, код ЄДРПОУ - 26201641).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року в частині відмови у стягнення моральної шкоди з відповідачів на його користь та в частині відмови встановлення судового контролю за виконанням рішення, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що протягом більше чотирьох років посадові особи органу місцевого самоврядування систематично порушують громадянські права позивача, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, але при цьому не вчиняють елементарних дій, направлених на удосконалення власної діяльності та виконання власних обов`язків, пов`язаних із дотриманням норм чинного законодавства та недопущення порушення прав та свобод громадянина, а також навіть не розглядають належним чином звернення позивача з порушених питань, у зв`язку з чим, розмір моральної шкоди має бути оцінений в сумі 50000 грн. Вказує, що факт нанесення йому моральної шкоди підтверджується наявними у матеріалах справи судовими рішеннями в різних справах, які підтверджують і факти протиправних дій відносно позивача, і його страждання, пов`язані із недотриманням належного порядку розгляду питань, порушених у зверненнях, ігнорування посадовими особами прав позивача як громадянина України на належний розгляд його звернення, що спричиняє зміну його образу життя, необхідність звернення за правової допомогою, до суду за захистом порушених прав. Зазначає, що 50000,00 грн. моральної шкоди позивач визначав, виходячи із часу тривалості порушень його прав посадовими особами органу місцевого самоврядування, а саме один місяць 1000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем - Ізюмським міським головою Марченком В.В., подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що питання притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування стосується питань, пов`язаних із службою в органах місцевого самоврядування конкретної посадової особи і жодним чином не відноситься до реалізації соціально-економічних, політичних або особистих прав і законних інтересів ОСОБА_2 , а тому у позивача відсутнє право на звернення із скаргою про їх порушення.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах доводів апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Верховної Ради України Парубія А.В. із зверненням, в якому із викладенням обставин порушення його прав органами місцевого самоврядування, порушував питання щодо вдосконалення роботи органу місцевого самоврядування в частини належного дотримання прав та свобод громадянина під час складання проектів рішень. У зазначеному зверненні позивачем порушено питання виконання усіх необхідних дій стосовно розпуску (дострокового) Ізюмської міської ради у відповідності до ст.78 Закону України «Про місцеве самоврядування», виявлення та притягнення до відповідальності винних у складенні незаконних «проектів рішень» (проекти рішень сесій Ізюмської міської ради складаються та затверджуються підписами посадових осіб Ізюмського виконавчого комітету), які в подальшому стали причиною прийняття незаконних рішень Ізюмською міською радою та порушення прав і свобод позивача.

Звернення ОСОБА_1 було направлено для розгляду до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради та за результатами його розгляду позивач отримав відповідь від 08.04.2019 р. № 760 за підписом Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича та зазначенням виконавців Гнатенко Л.В., Лисенко І.І.

Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що за результатами розгляду звернення позивача стосовно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року по справі № 820/5134/17, повідомлено, що Ізюмською міською радою не було допущено порушень громадянських прав ОСОБА_1 . При цьому, вказане зазначено із наведенням обставин виникнення спірних правовідносин стосовно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року по справі №820/5134/17.

Позивач, вважаючи зазначену відповідь неналежним розглядом його звернення по суті, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Ізюмським міським головою Марченко Валерієм Віталійовичем допущено протиправну бездіяльність щодо належного та повного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а також забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Приписами ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Звернення про надання безоплатної правової допомоги розглядаються в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із положеннями ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до приписів ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

Скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Як передбачено приписами ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно із положеннями ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Як передбачено приписами стаття 8 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" до основних обов`язки посадових осіб місцевого самоврядування відноситься саме додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування, а також додержання прав та свобод людини і громадянина.

Приписами ст. 23 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" визначено, що особи, винні у порушенні законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, притягуються до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно із законом.

Як передбачено ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" саме міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади: здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; та забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань.

При цьому, необхідно звернути увагу на пункт 1 Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 07.02.2008 №109/2008, де зазначено, що Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо:

- недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам;

- викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз`яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень;

- створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень;

- запровадження постійного контролю за організацією роботи посадових та службових осіб зі зверненнями громадян;

- з`ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень;

- вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків щодо розгляду звернень громадян;

- забезпечення створення та функціонування гарячих ліній і телефонів довіри, проведення широкої роз`яснювальної роботи з питань реалізації громадянами права на звернення та особистий прийом.

Судом встановлено, що у поданому зверненні позивач, з посиланням на прийняття Ізюмською міською радою протиправних рішень, які було в судовому порядку визнано протиправними та скасовано, просив вжити заходів стосовно розпуску (дострокового) Ізюмської міської ради у відповідності до ст.78 Закону України «Про місцеве самоврядування», а також виявлення та притягнення до відповідальності винних у складенні незаконних «проектів рішень» (проекти рішень сесій Ізюмської міської ради складаються та затверджуються підписами посадових осіб Ізюмського виконавчого комітету), які в подальшому стали причиною прийняття незаконних рішень Ізюмською міською радою та порушення прав і свобод позивача. При цьому, позивачем вказано на обставини прийняття Ізюмською міською радою рішення №1788 від 28.08.2018 року, яким повністю проігноровано рішення судів по справах за позовами позивача, та знову відмовлено у позивачу у затвердженні проекту з тих самих підстав, що були вказані у рішенні Ізюмської міської ради №1221 від 28.08.2017 року, яке було в судовому порядку скасовано. Як зазначено позивачем вказані обставини також було встановлено і судом, про що свідчить ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року у справі №820/5134/17, якою визнано протиправним рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 за №1788 Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 .

Зі змісту наданої позивачу відповіді від 08.04.2019 року №760 вбачається наведення доводів та підстав прийняття рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 за №1788 Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 , можливості перегляду вказаного рішення, порядку виконання судового рішення, прийнятого на користь позивача, а також обставин виникнення конфлікту інтересів у зв`язку із прийняттям Верховним Судом, одним і тим самим складом колегії суддів двох постанов, якими зобов`язано Ізюмську міську раду прийняти рішення щодо передачі земельної ділянки площею 0,0300 га за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення: для індивідуального садівництва у власність громадянці ОСОБА_3 та громадянину ОСОБА_1 , що на думку Ізюмської міської ради свідчить про відсутність законодавчо-визначених підстав для надання переваг в наданні у власність земельної ділянки одній з вказаних осіб.

Разом з тим, відповідь на звернення позивача від 08.04.2019 року № 760 не містить в собі зазначення жодних висновків стосовно порушених позивачем питань, зокрема, щодо виявлення та притягнення до відповідальності винних у складенні незаконних «проектів рішень», які в подальшому стали причиною прийняття незаконних рішень Ізюмською міською радою, призвели до порушення прав і свобод позивача, та були скасовані судом.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не порушувалося питання стосовно виконання Ізюмською міською радою судового рішення у справі № 820/5134/17. Позивач наводив ряд фактів порушень його прав посадовими особами Виконавчого комітету Ізюмської міської ради, під час складання проектів рішень та в подальшому прийняття Ізюмською міською радою рішень, які було скасовано в судовому порядку, у зв`язку з чим просив зреагувати на виявлені порушення та вжити певних заходів. Однак, відповідачем зазначеного не здійснено. Не було об`єктивно, всебічно і повно перевірено заяву ОСОБА_1 . Враховуючи наведене, підстав вважати, що відповідачем була проведена повна перевірка порушених питань позивачем, та надана об`єктивна відповідь, у суду немає.

Таким чином, з аналізу наведених нормативно-правових актів, та долучених до справи доказів колегія суддів дійшла висновку, що відповідач вимоги Закону №393/96-ВР не виконав, так як належну, вичерпну та повну відповідь на поставлені позивачем питання не надав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Ізюмського міського голови Марченка В.В. щодо належного та повного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача в частині вимог про стягнення з відповідачів на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Пунктом 5 цієї постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року у справі №826/23650/15.

Враховуючи, що позивачем не доведено та не надано суду першої інстанції відповідних доказів завдання йому моральної шкоди протиправною бездіяльністю відповідачів внаслідок неналежного розгляду по суті звернення позивача від 10.12.2018, що є предметом позову у цій справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначених висновків суду, з наведених вище підстав, не спростовують.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення у адміністративній справі колегія суддів зазначає наступне.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 КАС України.

Відповідно до частини першої згаданої процесуальної норми суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі Суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 31 жовтня 2019 року по справі №820/1560/17.

В даному випадку суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем не буде виконано рішення суду у даній справі.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та задоволення вимоги позивача про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення.

В частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції сторонами у справі не оскаржено.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 по справі № 520/6479/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Т.С. Перцова