Справа № 300/2210/19
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2019 р. справа № 300/2210/19

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу за вислугу років з 01.05.2018 по 31.08.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити нараховану пенсію ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.08.2019.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є пенсіонером та перебуває з 20.11.2014 на обліку як внутрішньо переміщена особа в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. З 01.05.2018 виплату позивачу пенсії було призупинено. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 тривалий час перебував за межами України, а саме з 07.09.2018 по 02.07.2019, позивач дізнався про призупинення виплати пенсії лише після повернення на територію України. 18.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. Листом від 26.07.2019 № 12909/13 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило представника позивача, що підставою для призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 стало отримання відомостей системи «АРКАН», згідно яких відповідач дійшов висновку про тривалу відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання в м. Івано-Франківську та повернення його до покинутого місця проживання. За результатом розгляду питання про поновлення виплати позивачу пенсії комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам 05.08.2019 прийняла рішення про відновлення виплати пенсії. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу за вислугу років з 01.05.2018 по 31.08.2019, оскільки ОСОБА_1 не повертався до покинутого місця проживання, що також підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-33913/0/15-19 від 24.09.2019. За вказаних обставин, представник позивача звернувся з цим позовом до суду, в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити нараховану пенсію ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.08.2019.

Ухвалою суду від 12.11.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків. Представник позивача у вказаний в ухвалі строк усунув недоліки.

Ухвалою суду від 18.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.11.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача від 25.11.2019, в якому представник позивача просив суд провести розгляд справи № 300/2210/19 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.35-36).

Ухвалою від 26.11.2019 суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача від 25.11.2019 про розгляд в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін адміністративної справи № 300/2210/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.

02.12.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив від 29.11.2019 № 21746/06 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Згідно відзиву представник відповідача зазначив, що відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» однією з підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а відповідно і припинення соціальних виплат, є повернення отримувача виплати до покинутого місця постійного проживання. Інформацією, що дала підстави вважати що позивач повернувся до покинутого місця проживання стали відомості системи «АРКАН» щодо здійснення контролю за фактичним місцем проживання. Також представник відповідача зазначив, що припинення та поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 за № 365, на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам. В даному випадку, комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам 05.08.2019 прийняла рішення про відновлення виплати ОСОБА_1 пенсії. Щодо виплати нарахованої позивачу пенсії за період з 01.05.2018 по 31.08.2019, то представник відповідача повідомив, що відповідно до пункту 15 Порядку № 365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на даний час ще не прийнятий. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити (а.с.43-45).

04.12.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій вказано на безпідставність та необґрунтованість доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Судом не встановлено порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив таке.

ОСОБА_1 з 25.03.2001 отримує пенсію на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджується копією протоколу за пенсійною справою ХД - (Міноборони) від 01.11.2014 (а.с.48) та копією пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 (а.с.17).

З 20.11.2014 позивача взято на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як внутрішньо переміщену особу відповідно до довідки Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.11.2014 № (а.с.54).

Згідно вказаної довідки від 12.11.2014 № ОСОБА_1 постійно проживав в АДРЕСА_1 , а з 01.11.2014 перемістився з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14.06.2017 № 415 про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа, місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 (а.с.75).

З 08.08.2017 позивач був знятий з обліку як внутрішньо переміщена особа у зв`язку із зміною місця проживання. Так, згідно довідки Нижнівської сільської ради № 655 ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_4 (а.с.87).

З 01.05.2018 призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі інформації, отриманої з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, по яких встановлено тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання (а.с.93-94).

18.07.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії (а.с.98).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулось з листом від 25.07.2019 до Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Листом від 26.07.2019 № 12909/13 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило представника позивача, що підставою для призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 стало отримання відомостей за результатами верифікації пенсіонерів Міністерством фінансів України, згідно яких відповідач дійшов висновку про тривалу відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання в м. Івано-Франківську, що дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач повернувся до покинутого місця постійного проживання (а.с.18-19).

За результатом розгляду питання про поновлення виплати позивачу пенсії Комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам 05.08.2019 прийняла рішення про відновлення виплати ОСОБА_1 пенсії (а.с.100).

29.10.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом № 19454/13 повідомила представника позивача, що загальна сума пенсії ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої, за період з травня 2018 року по серпень 2019 року становить 45436,56 грн.(а.с.22).

Згідно листа Пенсійного Фонду України № 29766/02.23 від 26.09.2019 року, виплата пенсії ОСОБА_1 була призупинена з 01.05.2018 року згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637, на підставі інформації, отриманої з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання.

Згідно довідки Держприкордонслужби України від 24.09.2019 року № 0.185-33913/15-19, ОСОБА_1 з 07.09.2017 року по 02.07.2019 року перебував за межами України.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу за вислугу років з 01.05.2018 по 31.08.2019 протиправними, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити нараховану пенсію ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.08.2019.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина 1 статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).

Згідно статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» від 14.09.2006, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як встановлено судом вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призупинило виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.05.2018 на підставі абзацу 3 пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, яка затверджує Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Наведений Порядок визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування встановлено, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

З огляду на зміст відзиву Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.11.2019 № 21746/06, листа Пенсійного Фонду України № 29766/02.23 від 26.09.2019 року, судом встановлено, що інформацією, яка дала відповідачу підстави вважати що позивач повернувся до покинутого місця проживання буда інформація, отримана з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання.

Суд звертає увагу на те, що стаття 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначає підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Так, частиною 1 наведеної статті передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

В матеріалах пенсійної справи, копії яких надані суду з відзивом на позовом, відсутнє рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про припинення соціальних виплат ОСОБА_1 .

Також в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 , наданих відповідачем на виконання вимог ухвали від 18.11.2019 про відкриття провадження, відсутні відомості про скасування довідок Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи від 12.11.2014 № та від 14.06.2017 № 415.

Таким чином, станом на час припинення виплати пенсії позивачу - 01.05.2018, довідка Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи від 14.06.2017 № 415 була чинною (а.с.75).

При цьому, будь-яких відомостей про скасування вказаної довідки від 14.06.2017 № 415 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , на день прийняття даного судового рішення суду, відповідачем як суб`єктом владних повноважень відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суду не надано.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, 04.09.2018 Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18 прийняла постанову, висновки в якій підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач: 1) є громадянином України; 2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення, про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи; 3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно вказаної постанови від 04.09.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Як встановлено судом вище, виплату ОСОБА_1 пенсії призупинено з 01.05.2018 на підставі абзацу 3 пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365. Згідно вказаного абзацу 3 пункту 12 зазначеної постанови соціальні виплати за рішенням комісії або органів, що здійснюють соціальні виплати припиняються у разі отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат та відповідно до списків осіб, які надані департаментом інформаційних систем та електронних реєстрів Пенсійного фонду України. ОСОБА_1 включено в список осіб, який передано в департамент соціальної політики з метою здійснення контролю за проведенням соціальних виплат (а.с.93-94).

Водночас Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як проведення верифікації за списками органів державної влади з підстав перевірки місця фактичного проживання пенсіонера.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Також Велика Палата Верховного Суду в наведеній постанові від 04.09.2018 також зазначила, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 20 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте наведені положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому згідно з преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Отже, ураховуючи наведені положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Велика Палата Верховного Суду вважає, що прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в частині першій статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області безпідставно та необґрунтовано припинило з 01.05.2018 виплату пенсї ОСОБА_1 , а тому позивач мав право на отримання нарахованої йому пенсії в період з 01.05.2018 по 31.08.2019.

Щодо доводів представника відповідача про неможливість виплати нараховану ОСОБА_1 пенсію за період з 01.05.2018 по 31.08.2019, оскільки на даний час відсутній відповідний порядок, який би регламентував виплати пенсій, які не виплачені за минулий період, то суд вказує на таке.

Відповідно до частини 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Тобто, відповідно до норм чинного законодавства, Держава взяла на себе зобов`язання щодо вжиття всіх можливих заходів з метою урегулювання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Отже, відсутність підзаконного нормативно-правового акту щодо порядку виплати соціальних виплат, які не виплачені за минулий період з вини органів пенсійного фонду, на думку суду, не є підставою для невиплати нарахованої позивачу суми пенсії.

Разом з тим, як зазначено судом вище, порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.

Відповідно, посилання відповідача на відсутність визначеного постановою Кабінету Міністрів України порядку виплати пенсії за минулий період, відмінного від порядку, визначеного статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як на перешкоду виплати заборгованості позивачу, є безпідставними.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності Держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), але при цьому не визначивши певного порядку, Держава допустила недобросовісність. Носієм обов`язку перед особою виступає Держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області необхідно задовольнити повністю: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.05.2018 по 31.08.2019. З метою ефективного захисту порушеного права позивача на належну за законом пенсійну виплату, належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити нараховану ОСОБА_1 пенсію за період з 01.05.2018 по 31.08.2019.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В підтвердження судових витрат у справі представником позивача подано квитанцію № 0.0..1 від 31.10.2019 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 768,40 грн.

З огляду на задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 768,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) щодо припинення виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) пенсії за вислугу років з 01.05.2018 по 31.08.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) виплатити нараховану ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) пенсію за вислугу років за період з 01.05.2018 по 31.08.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.