Справа № 240/1407/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1407/19

Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

11 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Струкової Л.В.,

представника відповідача: Байдали І.Г.,

представника відповідача: Щербаня Б.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Попільнянське лісове господарство" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства "Попільнянське лісове господарство" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 05.02.2019,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2019 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 05 лютого 2019 року № та від 05 лютого 2019 року № .

Крім того, позивач подав уточнену позовну заяву (т.1 а.с.227-242), з якої вбачається, що державне підприємство "Попільнянське лісове господарство" зменшило позовні вимоги в частині податкового повідомлення-рішення від 05.02.2019 № , а саме в частині ТОВ "Каміа Плюс" на суму 1691 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що за відсутності доказів, які б підтверджували реальність господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Пром Гарант Плюс", податковий орган правомірно прийняв податкові повідомлення-рішення № та № від 05 лютого 2019 року.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що дані податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі акту перевірки, висновки якого не узгоджуються з вимогами законодавства, без врахування первинних документів, ґрунтуються на припущеннях осіб, які проводили перевірку, без підтвердження належними доказами. Стверджує, що всі господарські операції, які вчинені між ДП "Попільнянське лісове господарство" та контрагентами ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ТОВ "Пром Гарант Плюс" у періоді, що перевірявся, є реальними, підтверджуються первинними документами, на час існування правовідносин контрагенти мали необхідний обсяг правосуб`єктності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Головного управління ДФС у Житомирській області проведено планову виїзну документальну перевірку державного підприємства "Попільнянське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2018 року, валютного - за період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2018 року, за результатами якої складено акт перевірки № 11/06-30-14-13/13549845 від 09 січня 2019 року (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено, зокрема, такі порушення вимог законодавства:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135 ПК України, пункту 1 статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (зі змінами та доповненнями), пункту 1.2 статті 1, пункту 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року №168/704, в результаті чого ДП "Попільнянське лісове господарство" занижено податок на прибуток на загальну суму 412708 грн., в т.ч.: за 3 квартали 2016 року в сумі 85839 грн., за 2016 рік в сумі 264648 грн., за І квартал 2017 року в сумі 14985 грн., за півріччя 2017 року в сумі 14985 грн., за 3 квартали 2017 року в сумі 14985 грн., за 2017 рік в сумі 14985 грн., за півріччя 2018 року в сумі 36597 грн., за 3 квартали 2018 року в сумі 133075 гривень;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 83842 грн., в т.ч.: за вересень 2016 року в сумі 13176 грн., за жовтень 2016 року в сумі 13392 грн., за листопад 2016 року в сумі 24029 грн., за грудень 2016 року в сумі 15242 грн., за січень 2017 року в сумі 16650 грн., за вересень 2018 року в сумі 1353 гривень (т.1 а.с.24-88).

Такі висновки контролюючим органом обґрунтовано тим, що Підприємством не підтверджено первинними документами реальність господарських операцій з його контрагентами: з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Пром Гарант Плюс".

Не погодившись із висновками акту перевірки, 22 січня 2019 року позивач направив на адресу відповідача заперечення за вих. № 39 (т.1 а.с.93-99).

За результатами розгляду заперечень відповідач листом від 04 лютого 2019 року № 1205/6/06.30.14-13 повідомив Підприємство, що висновки акту перевірки здійснені відповідно до вимог чинного податкового законодавства (т.1 а.с.100-105).

05 лютого 2019 року на підставі акта перевірки ДФС прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства в сумі 515885 грн., в т.ч. 412708 грн. - за податковими зобов`язаннями, 103177 грн. - за штрафними санкціями (т.1 а.с.90);

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 104803 грн., в т.ч. 83842 грн. - за податковими зобов`язаннями, 20961 грн. - за штрафними санкціями (т.1 а.с.89).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

В межах спірних правовідносин дослідженню підлягає реальність проведених позивачем господарських операцій та правомірність відображення їх в податковому обліку, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

В розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Обов`язковими ознаками господарської діяльності, згідно наведених приписів ГК України та ПК України, є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої (При цьому, сформульоване в ГК України визначення господарської діяльності є загальним і має застосовуватися в усіх випадках, а визначення, наведене в ПК України, - лише у сфері дії цього Закону з урахуванням загального визначення).

Оцінюючи податкові наслідки господарських операцій слід перевіряти дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Податкова вигода може визнаватись необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру).

Водночас відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

В розумінні пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 137.1 статті 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статті 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для формування валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Водночас мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Лише в такому разі операції суб`єкта господарювання можуть вважатись вчиненими в межах господарської діяльності платника податків та лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Отже, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Наведене вище узгоджується з нормами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість господарських операцій платника податків на отримання позитивного економічного ефекту, який за загальним правилом виражається у прирості (збереженні) активів та/або їх вартості, а також створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. Якщо господарська операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), вона не є вчиненою в межах господарської діяльності, а тому її наслідки не можуть відображатись в податковому обліку.

Слід зазначити, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Серед принципів, проголошених у статті 4 ПК України, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Це поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту для визначення об`єкта оподаткування з податку на додану вартість, і за її змістом, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно.

Однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Правомірність винесених оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган обґрунтовує відсутністю реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених частиною 2 статті 2 КАС України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як слідує з акту перевірки, контролюючим органом в ході перевірки, зокрема, встановлено наступні порушення вимог законодавства:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135 ПК України, пункту 1 статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (зі змінами та доповненнями), пункту 1.2 статті 1, пункту 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року №168/704, в результаті чого ДП "Попільнянське лісове господарство" занижено податок на прибуток на загальну суму 412708 грн., в т.ч.: за 3 квартали 2016 року в сумі 85839 грн., за 2016 рік в сумі 264648 грн., за І квартал 2017 року в сумі 14985 грн., за півріччя 2017 року в сумі 14985 грн., за 3 квартали 2017 року в сумі 14985 грн., за 2017 рік в сумі 14985 грн., за півріччя 2018 року в сумі 36597 грн., за 3 квартали 2018 року в сумі 133075 гривень;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 83842 грн., в т.ч.: за вересень 2016 року в сумі 13176 грн., за жовтень 2016 року в сумі 13392 грн., за листопад 2016 року в сумі 24029 грн., за грудень 2016 року в сумі 15242 грн., за січень 2017 року в сумі 16650 грн., за вересень 2018 року в сумі 1353 гривень (т.1 а.с.24-88).

Із наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що 25 липня 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісівництвом № 25/7-ПЛГ (смт. Попільня) (т.1, а.сп.108-112).

Розділом 1 Договору визначено, що Виконавець ФОП ОСОБА_1 має право та зобов`язується на власний ризик, власними силами і силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати послуги, пов`язані з лісівництвом (код 02.40.1 за ДК 016-2010) за завданням Замовника ДП "Попільнянське лісове господарство". Склад, види та обсяги послуг, що надаються за цим договором, а також строки надання послуг визначаються сторонами у додатках, які є невід`ємною частиною даного договору. Документальний супровід надання/прийняття сторонами послуг здійснюється за встановленими формами у додатках, які є невід`ємною частиною даного договору: карта технологічного процесу розроблення лісосіки (Додаток № 1); акт приймання-передачі лісосіки для розробки (Додаток № 2); технічне завдання (Додаток № 3); кошторис на послуги, які надаються за договором (Додаток№4); протокол погодження вартості послуг, які надаються за Договором (Додаток № 5); акт приймання-передачі виконаних робіт (Додаток № 6); акт огляду місць використання лісових ресурсів (Додаток № 7).

Пунктом 6.2. вказаного Договору передбачено, що про надані послуги Виконавець щомісячно складає акт приймання-передачі виконаних робіт (Додаток № 6), який підписується уповноваженими представниками сторін протягом трьох робочих днів з дня фактичного надання послуг.

На виконання умов укладеного договору оформлено первинні документи, а саме: акти приймання виконаних лісозаготівельних робіт ФОП ОСОБА_1 , згідно яких зазначеним підприємцем протягом 2016 року надано наступні послуги: трелювання деревини - 6929,043м.куб. на загальну суму 188879,58 грн., заготівля деревини - 15678,88 м.куб. на загальну суму 909764,47 грн., стропування деревини - 2746,889 м.куб. на загальну суму 13734,46 грн., лісозаготівельні роботи на суму 2430,00 гривень. Вказане підтверджується відповідними копіями актів, долучених до матеріалів справи (т.2., а.с.105-141).

На підтвердження господарських операцій з даним контрагентом також додано кошторис №4 на послуги, які надаються за договором № 25/7-ПЛГ від 25 липня 2016 року та протокол № 5 погодження вартості послуг за цим договором (т.1, а.с.113-114).

Водночас позивачем на підтвердження виконання умов договору з ФОП ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи копії всіх первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках, а саме: договір, ати приймання виконаних робіт кошторису та протокол розподілу коштів.

Крім того, на вимогу суду в судовому засіданні від 20 листопада 2019 року ДП "Попільнянське лісове господарство" надало додаткові докази, які підтверджують реальність господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 , зокрема, інформацію щодо проведення тендеру.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.

Порядок проведення тендеру, визначення переможця передбачається Законом України "Про публічні закупівлі" та іншими нормативними актами в цій сфері.

Як встановлено з наданих доказів, ФОП ОСОБА_1 перед вказаними роботами брав участь в тендері № 42139, який відбувся 22 липня 2016 року, в якому за наслідками розгляду пропозицій, які відповідали критеріям та умовам, зазначених у конкурсній документації тендеру, переміг за результатами оцінки.

Разом з ФОП ОСОБА_1 в тендері брали участь й інші учасники, зокрема, ФОП ОСОБА_3 та Коломийське лісове господарство.

Отже, надані апелянтом на підтвердження реальності господарських операцій, документи містять відомості, які в повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та контрагентом.

Також колегія суддів з витребуваних у позивача додаткових доказів встановила, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є лісозаготівля (КВЕД 02.20).

Крім того, з пунктом 21 додатку № 2 до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1107, ФОП ОСОБА_1 включений до переліку видів робіт підвищеної небезпеки.

Відповідно до пункту 6 даного Порядку ФОП ОСОБА_1 , як роботодавець, 19 травня 2016 року отримав дозвіл № 474.16.8 на виконання робіт підвищеної небезпеки: "Лісосічні роботи, трелювання лісу", який видано управлінням Держпраці у Житомирській області, з терміном дії з 19 травня 2016 року по 18 травня 2021 року,

Щодо доводів в частині відсутності працівників у ФОП ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що органами ДФС не проводилась зустрічна перевірка. При цьому, колегією суддів не встановлено, що відповідач звертався до органів Держпраці з питанням встановлення працівників у ФОП ОСОБА_1, а отже колегія суддів приходить до висновку, що дані доводи ДФС не є належними і суд першої інстанції помилково взяв їх до уваги.

Отже, слід зазначити, що наданими доказами, які є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16 липня 1999 року, підтверджується, що господарські операції між позивачем та його контрагентом були здійснені в межах їх господарської діяльності, сторони переслідували ділову мету при їх здійсненні та понесли зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання для позивача правових наслідків, обумовлених відповідними правочинами.

Натомість, податковим органом обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товарів (робіт, послуг), а також наявність ділової мети у діях платника податку, що мають позитивний влив на результати господарської діяльності платника податку, належними доказами не спростовані.

Також перевіркою не встановлено фактів, що свідчать про те, що діяльність позивача спрямована на здійснення операцій, пов`язаних із податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Стосовно господарських взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

02 липня 2018 року між ДП "Попільнянське лісове господарство" та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 02-18 про надання послуг по розпилюванню лісу круглого.

Згідно умов договору: вартість надання послуг становить 500,00 грн. за 1 м.куб.; оплата послуг здійснюється в безготівковому порядку; приймання-передача виконаних робіт здійснюється на підставі акта приймання-передачі, який підписується обома сторонами; договір діє з моменту підписання до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (т.1, а.п.186-188).

На виконання умов укладеного договору про надання послуг від 02 липня 2018 року №02-18 оформлено акт надання послуг № 1 від 31 липня 2018 року, складеного ФОП ОСОБА_2 , згідно якого зазначеним суб`єктами господарювання надано послуги по розпилювання лісу круглого в кількості 934,84 кубів на суму 467420,00 гривень (т.1, а сп.189).

Згідно з податковою декларацією ФОП ОСОБА_2 про майновий стан і доходи за 2 квартал 2018 року поданої до органів ДФС сума задекларованого одержаного доходу від виду діяльності 47.24 - Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах склала 361500,00 грн., вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції склала 358918,00 грн., сума чистого оподатковуваного доходу становить 2582,00 грн. (т.2, а.с.33-35).

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 3 квартали 2018 року поданої до органів ДФС обсяг задекларованого одержаного доходу від виду діяльності 47.24 - Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах склав 647803,00 грн. (т.2, а.с.36-37).

В ході перевірки контролюючим органом з`ясовано, що будь-яка інша звітність до органів ДФС ФОП ОСОБА_2 не подавалась, зокрема і податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку.

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про те, що факт взаємовідносин ФОП ОСОБА_2 з фізичними особами-найманими працівниками, фізичними особами-підприємцями, які б могли виконувати роботи по розпилюванню лісу для цього підприємця не підтверджений належним чином.

Крім того, як слідує зі змісту вказаних вище податкових декларацій, протягом 2018 року ФОП ОСОБА_2 займалася лише одним видом діяльності - роздрібною торгівлею хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах. Дані про надання послуг по розпилюванню лісу відсутні.

Також зазначена сума наданих послуг за актом про надання послуг № 1 від 31 липня 2018 року (467420,00 грн.) значно відрізняється від суми задекларованого доходу за 3 квартали 2018 року (647803.00 грн.), що свідчить про відсутність можливої помилки при заповненні виду підприємницької діяльності у декларації ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено відсутність будь-якого нерухомого майна, зареєстрованого за ФОП ОСОБА_2 (т.2, а.с.39).

З огляду на об`єми робіт, зазначених в акті про надання послуг (934,84 кубів деревини), часу надання послуг (протягом липня 2018 року), відсутності трудових та матеріальних ресурсів, в тому числі приміщень, де мали б виконуватись роботи по розпилюванню деревини, недекларування доходів від такої діяльності за період, що перевірявся, відповідач дійшов висновку про не підтвердження реальності господарських правовідносин між ДП "Попільнянське лісове господарство" та ФОП ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору про надання послуг від 02 липня 2018 року № 02- 18.

Проте, колегія суддів не бере до уваги покликання контролюючого органу на відсутність у контрагента позивача достатніх матеріальних та трудових ресурсів, оскільки вказане не може свідчити про невиконання цим суб`єктом господарювання договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин контрагент позивача не обмежений у використанні у господарській діяльності лише власних основних та оборотних засобів, як і найманої праці, не був позбавлений права укладати з іншими суб`єктами господарювання договорів з метою виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів ФОП ОСОБА_2 не брала участі в тендерах, ДП "Попільнянське лісове господарство" не проводило жодних тендерів на роботи щодо надання послуг по розпилюванню лісу круглого та на проведення поточно-ремонтних робіт.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 3 квартали 2018 року поданої до органів ДФС обсяг задекларованого одержаного доходу від виду діяльності 47.24 - Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах склав 647803,00 грн., будь-яка інша звітність до органів ДФС ФОП ОСОБА_2 не подавалась, зокрема і податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку. Тобто, протягом 2018 року ФОП ОСОБА_2 займалася лише одним видом діяльності - роздрібною торгівлею хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах

Враховуючи зазначене, а також доводи та докази надані сторонами, які наявні в матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, а до доводів апеляційної скарги в межах надання послуг по розпилюванню лісу круглого, ставиться критично.

Що стосується договору між вказаними суб`єктами господарювання про надання послуг на проведення поточно-ремонтних робіт від 05 квітня 2018 року № 04-10, суд зазначає наступне.

За змістом даного договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язувалась виконати на користь ДП "Попільнянське лісове господарство" поточно-ремонтні роботи у приміщенні за адресою: 13501, Житомирська обл., смт. Попільня, вул. Б. Хмельницького, 61 (приміщення авто цеху), згідно обсягу робіт, вказаних у кошторисі (т.1, а.с.179-181).

Умовами договору також визначено, що: Виконавець виконує роботи матеріалами Замовника; роботи, що не враховані у кошторисі, але виконані, оформляються у відомості обліку виконаних робіт, яка є невід`ємною частиною договору; термін проведення робіт: 05 квітня 2018 року - 31 грудня 2018 року; після закінчення виконання робіт сторони підписують акт-прийому-передачі виконаних робіт з інформацією про виконані роботи та використані матеріали; ціни за роботу встановлені в кошторисах, що додаються до договору.

У розділі 8 договору від 05 квітня 2018 року № 04-10 зазначено про додатки, які є його невід`ємною частиною, а саме: додаток № 1 "Кошторис ремонтних робіт", додаток № 2 "Технічне завдання на виконання робіт", додаток № 4 "Відомість обліку виконаних робіт", додаток № 5 "Відомість обліку використаних матеріалів".

Позивач вважає, що проведення ремонтних робіт підтверджується актами виконаних робіт № 2 від 30 квітня 2018 року, № 3 від 31 травня 2018 року, № 4 від 29 червня 2018 року та № 5 від 31 липня 2018 року.

Разом з тим, як зазначалось вище в межах даних відносин між ФОП ОСОБА_2 та ДП "Попільнянське лісове господарство" мав бути проведений тендер, який проведено не було, що не заперечується позивачем.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.

Посилання апелянта щодо необов`язковості проведення тендеру під час здійснення закупівлі ремонтних робіт, оскільки заведений кошторис розрахункової вартості робіт передбачав суму 198 925 грн., колегія суддів відхиляє, так як загальна сума закуплених матеріалів склала 271 943 грн.

Також доводи апелянта про відсутність необхідних матеріалів на складі не знаходять свого підтвердження, так як позивач при попередньому розрахунку робіт та затвердженні кошторису мав би обрахувати всі необхідні матеріали, а тому знав про наявність чи відсутність останніх.

Таким чином, апелянт не надав належним чином оформлені первинні документи та інші документи на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентом ФОП ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 05 лютого 2019 року стосовно взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 в частині основної санкції в розмірі 133075 грн., штрафної санкції в розмірі 33269 грн. не підлягають задоволенню.

Стосовно господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Пром Гарант Плюс" колегія суддів зазначає наступне.

Між ДП "Попільнянське лісове господарство" та ТОВ "Пром Гарант Плюс" укладено договір поставки від 20 вересня 2016 року № ТТ0050-0001, на підставі якого позивачем отримано дизпаливо та бензин за довірчими документами (сркетч-картами), газ (СПБТ) на загальну суму 438708 грн. (без ПДВ), в т.ч.:- 2016 рік на суму 355458 грн., 1 квартал 2017 року на суму 83250 грн. Придбані паливно-мастильні матеріали в сумі 438708 грн. були оприбутковані на рах. 203 та в подальшому його використання списано на собівартість продукції Дт. 90 Кр. 23 в загальній сумі 438708 грн., в т.ч.: 2016 рік в сумі 355458 грн., 1 квартал 2017 року в сумі 83250 грн.

На виконання умов договору поставки від 20 вересня 2016 року № ТТ0050-0001, укладеного між ДП "Попільнянське лісове господарство" та ТОВ "Пром Гарант Плюс", в періоді з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2018 року позивачем отримано дизпаливо та бензин за довірчими документами (сркетч-картами), газ (СПБТ) на загальну суму 438708 грн. (без ПДВ), в т.ч.:- 2016 рік на суму 355458 грн., 1 квартал 2017 року на суму 83250 грн. Придбані паливно-мастильні матеріали в сумі 438708 грн. були оприбутковані на рах. 203 та в подальшому його використання списано на собівартість продукції Дт. 90 Кр. 23 в загальній сумі 438708 грн., в т.ч.: 2016 рік в сумі 355458 грн., 1 квартал 2017 року в сумі 83250 грн..

Порушення, виявлені під час перевірки та зазначені в акті перевірки, обґрунтовані тим, що позивачем не надано належних документів, які підтверджують факт реального отримання пального у спірний період від контрагента ТОВ "Пром Гарант Плюс", яке в подальшому списано на собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг).

В свою чергу, на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Пром Гарант Плюс" позивачем до суду надано договір поставки № 44-00192 від 15 листопада 2016 року, додаткову угоду до договору поставки № 2, а також видаткові накладні: № 0044/0000351 від 17 листопада 2016 року на суму 44600.00 грн. по договору поставки № 44-00192 від 15 листопада 2016 року; № 0050/0000003 від 05 січня 2017 року на суму 78400.00 грн., № 0050/0000104 від 06 грудня 2016 на суму 32900.00 грн., № 0050/0000116 від 13 грудня 2016 року на суму 21000.00 грн., № 0050/0000126 від 23 грудня 2016 року на суму 44800.00 грн., № 0050/0000019 від 06 жовтня 2016 року на суму 24000.00 грн., № 0050/0000046 від 27 жовтня 2016 року на суму 22600.00 грн., № 0050/0000034 від 18 жовтня 2016 року на суму 41000.00 грн., № 0050/0000009 від 29 вересня 2016 року на суму 42850.00 грн., № 0050/0000058 від 03 листопада 2016 року на суму 43600.00 грн., № 0050/0000090 від 28 листопада 2016 року на суму 44800.00 грн., № 0050/0000093 від 30 листопада 2016 року на суму 2400.00 грн., № 0050/0000068 від 09 листопада 2016 року на суму 21000.00 грн. - по договору поставки від 20 вересня 2016 року №ТТ0050-0001; №0050/0000002 від 20 вересня 2016 року на суму 41000.00 грн. - по договору поставки від 19 вересня 2016 року №ТТ0050-0001. Всього видаткові накладні на загальну суму - 464630.00 гривень (т.1, а.с.195-208).

Також колегія судів звертає увагу, що позивачем облік виданих скретч-карток водіям автомобілів паливно-мастильних матеріалів проводився відповідно до відомостей обліку переліку паливно-мастильних матеріалів на кожен автомобіль окремо, під особисті підписи водіїв (т.3, а.с.33-216).

Як вбачається з акту перевірки, висновки щодо контрагенту позивача зроблені на підставі інформації яка міститься в АІС центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику: АІС "Архів електронної звітності", АІС "Податковий блок", підсистеми "Аналітична система" (підрозділ "Картка платника податків", Автоматизована система співставлення.

При цьому, можливі порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача, як-то неподання звітності, недекларування податкових зобов`язань, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення апелянта сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Слід також зазначити, що жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, приймати рішення щодо реальності тих чи інших господарських операцій платника податку, або права визнавати нікчемними вчинені ним правочини.

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, податкових інформаціях згідно інформаційних баз ДФС.

Водночас всі висновки про порушення позивачем податкового законодавства зроблено відповідачем на підставі АІС Податковий блок та податкових інформацій щодо контрагента позивача, отриманих від інших податкових органів, які в свою чергу також надані на підставі інформаційної бази.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Також колегія суддів не може погодитися з висновками відповідача про те, що позивачем здійснювались нереальні операції, оскільки оцінка відповідачем виконання умов договору не може бути заснована на такому поверховому аналізі відомостей з інформаційних систем по контрагенту, без дослідження фактичного руху активів.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції" статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав проти України" (2007 рік, заява №803/02, "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №1991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг знати. Добросовісний платник не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Також у справі "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), Європейський суд з прав людини у пункті 38 рішення зазначив: "На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання".

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Таким чином, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак в порушення вимог чинного законодавства, відповідачем таких доказів не наведено та не представлено, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит, не спростовано.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов`язковому порядку податкових накладних.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідачем проводилась документальна планова виїзна перевірка.

Отже, у контролюючого органу була можливість дослідити усі наявні первинні документи щодо підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом.

Також з акту перевірки не вбачається, які саме первинні документи щодо підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Пром Гарант Плюс" були дослідженні контролюючим органом під час проведення перевірки.

Щодо доводів апелянта в частині необхідності врахування доказів наданих до суду апеляційної інстанції, оскільки вони не досліджувались в суді першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як передбачено частиною 1 статті 73 КАС України та частиною 1 статті 77 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Отже згідно наведених норм, докази суду надають учасники справи, проте суд, у разі необхідності дослідження додаткових доказів, наділений повноваженнями збирати докази з власної ініціативи, у тому числі витребувати докази у сторін.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не витребовував у позивача жодних доказів у справі, отже не вживав жодних необхідних та залежних від нього заходів для повного та всебічного розгляду справи.

Натомість суд першої інстанції залишив без розгляду клопотання позивача про долучення додаткових доказів до матеріалів, які мають значення для вирішення справи, оскільки його було заявлено на стадії розгляду справи по суті.

В свою чергу судом апеляційної інстанції було досліджено докази надані апелянтом разом з апеляційною скаргою, оскільки відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, як неодноразово вказував Верховний Суд в своїй практиці, суди першої та апеляційної інстанції мають повно, всебічно досліджувати обставини справи та докази, які можуть спростувати чи підтвердити позицію тієї чи іншої сторони.

З наданих апелянтом копій первинних документів встановлено, що останні оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Також чітко прослідковується наявність взаємозв`язку між позивачем та ТОВ "ПромГарантПлюс", оскільки надані первинні документи щодо взаємовідносин з вказаним контрагентом свідчать про фактичне здійснення господарських операцій, тому наявні підстави для висновку про формування податкового кредиту за результатами господарських операцій з вказаним контрагентом у передбачений законодавством спосіб.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права, що призвело до безпідставного збільшення податкового навантаження на підприємство, відтак, спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що підлягають частковому скасуванню.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку стосовно наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову, а саме в частині податкового повідомлення-рішення від 05 лютого 2019 року № щодо взаємовідносин з контрагентом ТОВ "ПромГарантПлюс" в частині основної санкції в розмірі 82 489 грн., штрафної в розмірі 20623 грн. та податкового повідомлення-рішення від 05 лютого 2019 року № щодо взаємовідносин з контрагентами ТОВ "ПромГарантПлюс" в частині основної санкції в розмірі 78968 грн., штрафної санкції в розмірі 19742 грн., ФОП ОСОБА_1 в частині основної санкції в розмірі 200665 грн., штрафної в розмірі 50166 грн.

Крім того, колегія суддів зауважує, що податкове повідомлення-рішення від 05 лютого 2019 року № стосується відносин позивача з ТОВ "Каміа Плюс" в частині основної санкції в розмірі 1353 грн., штрафної в розмірі 338 грн. та визнано позивачем (т.2 а.с.22-23).

Проте, рішення контролюючого органу не може бути визнаним недійсним в якійсь частині, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 листопада 2018 року (справа № 813/4686/16).

Однак, в даному випадку недійсна частина податкових повідомлень-рішень виокремлена згідно з розрахунками, що містяться у матеріалах справи (т.1 а.с. 91-92, т. 2 а.с. 22-33) та підтверджена представниками відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

В частині розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні позивача до суду першої інстанції з позовною заявою, ним сплачено судовий збір згідно з платіжними дорученнями № 480 від 15 лютого 2019 року (т.1 а.с.3) в сумі 7738 грн. 27 коп., № 479 від 15 лютого 2019 року (т.1 а.с.4) в сумі 1921 грн. 00 коп. (в свою чергу за подання позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір в сумі 9310 грн. 32 коп.) та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції згідно з платіжними дорученнями № 2992 від 06 вересня 2019 року (т.3 а.с.3) на суму 11608 грн. 50 коп., № 2993 від 06 вересня 2019 року (т.3 а.с.4) на суму 1531 грн. 50 коп., № 3299 від 30 вересня 2019 року (т.3 а.с.227) на суму 825 грн. 48 коп.

Тобто, вказані вище судові витрати позивача є документально підтвердженими.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у даній адміністративній справі позовні вимоги задоволено частково, відтак понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню у пропорційному співвідношенні до задоволених вимог, тобто в розмірі 16 974 грн. 50 коп.

У зв`язку з цим слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (м.Житомир, вул. Юрка Тютюника, 7, ) на користь ДП "Попільнянське лісове господарство" (смт. Попельня, Житомирська область, вул. Богдана Хмельницького, 61, ) судовий збір в розмірі 16 974 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу державного підприємства "Попільнянське лісове господарство" задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Попільнянське лісове господарство" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 05.02.2019 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 05 лютого 2019 року № в частині грошового зобов`язання на суму 82489 грн. 00 коп. та штрафної санкції на суму 20623 грн. 00 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 05 лютого 2019 року № в частині грошового зобов`язання на суму 279633 грн. 00 коп. та штрафної санкції на суму 69908 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області (м.Житомир, вул.Юрка Тютюника, 7, ) на користь державного підприємства "Попільнянське лісове господарство" (смт.Попельня, Житомирська область, вул.Богдана Хмельницького, 61, ) судовий збір в розмірі 16973 грн. 50 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 грудня 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.