Справа № 460/2348/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2019 року м. Рівне №460/2348/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського обласного територіального Центру комплектування та соціальної підтримки
про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі -позивач) звернулася до суду з позовом до Костопільського районного територіального Центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач), в якому просила суд:

1.Визнати протиправним рішення військового комісара Костопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.06.2019 про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідчення (довідки).

2.Зобов`язати Костопільський районний територіальний центр комплектуванням та соціальної підтримки вчинити дії щодо оформлення та видачі посвідчення ОСОБА_1 про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 являється матір`ю померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , який був призваний у Збройні сили України Костопільським РВК Рівненської області у квітні 2014 року. 11.04.2014 був зарахований до списку особового складу частини НОМЕР_1 . В період з 19.05.2014 по 12.09.2014 брав участь в антитерористичній операції у забезпеченні її проведення і захисті її незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, а саме перебував у смт. Макарово, м. Щастя, м. Металіст, м. Латугіно, Луганський аеропорт тощо. Будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_1 син помер. Причиною смерті згідно витягу протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол № 3 81 від 02.05.2019 року) захворювання і причина смерті, так пов`язані з проходженням військової служби. 19.03.2018 наказом командира військової частини № НОМЕР_2 був звільнений на підставі свідоцтва про смерть. Позивачка як матір військовослужбовця звернулася відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до військового комісара Костопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з заявою про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого. Однак, відповідачем листом від 10.06.2019 №1916 відмовлено у видачі посвідчення із посиланням на те, що ОСОБА_2 не виконував свій обов`язок, ухилявся від військової служби, перебував у розшуку. В діях померлого вбачається склад правопорушення передбаченого ст.407 КК України. З підстав наведених у позові, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.10.2019 від Костопільського районного територіального Центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву судом встановлено, що позовні вимоги позивачем сформовані не до належного відповідача, так як облік, видача та списання бланків посвідчень і листів талонів покладаються на посадових осіб обласного військового комісаріату. Зазначив, що згідно з п. 4.16 Інструкції з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 № 937, членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби". Облік, видача та списання бланків посвідчень і листів талонів покладаються на посадових осіб обласного військового комісаріату (ТЦКСП).

Поміж тим, 29.10.2019 від представника позивача також надійшла заява про необхідність заміни відповідача у вказаній справі.

Відтак, ухвалою суду від 11.11.2019 замінено у справі №460/2348/19 первинного відповідача - Костопільський районний територіальний Центр комплектування та соціальної підтримки ( АДРЕСА_1 ), на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ( АДРЕСА_2 ).

20.11.2019 Рівненський обласний територіальний Центр комплектування та соціальної підтримки подав відзив на позовну заяву. Позиція відповідача обґрунтована тим, що Костопільським РТЦК СП 28.05.2019 за вих. №1731 за підпорядкованістю до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) було передано документи для видачі ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого, про що було повідомлено заявницю відповідно до листа від 28.05.2019. За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 надійшла відповідь від Рівненського ОТЦК СП від 04.06.2019 року за Вих. №12/1/474, в якій зазначено, що документи повертаються без реалізації, так як відсутні підстави для видачі посвідчення. Відмову у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ІНФОРМАЦІЯ_4 мотивував тим, що на адресу Костопільського РТЦК СП надійшла відповідь від командира військової частини, у якій проходив військову службу ОСОБА_2 , і в листі міститься інформація про те, що вказаний військовослужбовець рахується як такий, що самовільно залишив військову частину, не виконував обов`язки військової служби, перебував у розшуку, чим скоїв кримінальне правопорушення відповідно до ст. 407 Кримінального кодексу України (Самовільне залишення військової частини або місця служби). А тому, в силу Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні підстави для видачі вказаного посвідчення. З наведених підстав, Рівненський обласний територіальний Центр комплектування та соціальної підтримки просив суд у задоволенні позову відмовити повністю(а.с.46-47).

Дослідивши матеріли по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до довідки від 22.08.2014 №1167 Костопільського районного військового комісаріату, ОСОБА_2 1985 року народження на підставі Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» з 10 квітня 2014 р. призваний Контопільським районним військовим комісаріатом для проходження військової служби у Збройних Силах України до проведення демобілізації (а.с.6).

Як стверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) з 09.04.2014 солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з призначенням на посади і вважати таким, що з 09.04.2014 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків(а.с.7).

Згідно із Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 19.03.2018, рядового ОСОБА_2 , який 31.07.2015 прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_4 м. Мукачеве, як такий, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_4 і знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок кардіоміопатії неуточненої, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.11.2015. Смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби(а.с.10).

14.03.2019 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 звернулася ОСОБА_1 із заявою про направлення документів до Військово-лікарської комісії Західного регіону для встановлення причинного зв`язку смерті сина пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби(а.с.13).

Згідно із Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол №181 від 02.05.2019) встановлено, що захворювання солдата ОСОБА_2 1985 року народження, «Кардіоміопатія неуточнена», підтверджене витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_3 №66 від 19.03.2018р. та висновком судово-медичного експерта №200 від 09.12.2015 Костопільського міжрегіонального відділення Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи, які на підставі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 10.11.2015 виданого виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненській області, та довідки про причин смерті №200 від 09.11.2015р., виданої Костопільським міжрайонним відділенням Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи; послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 , - захворювання причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби(а.с.9).

24.05.2019 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 звернулася ОСОБА_1 із заявою про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) у зв`язку з тим, що у її сина ОСОБА_2 за висновком Військово-лікарської комісії Західного регіону винесене рішення «захворювання і причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби»(а.с.12).

Костопільським РТЦК та СП за підпорядкованістю до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки було передано документи для видачі ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого, про що було повідомлено заявницю відповідно до листа від 28.05.2019 року за Вих. №1732(а.32, 33).

06.06.2019 до Костопільського РТЦК СП за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 надійшла відповідь від Рівненського ОТЦК СП від 04.06.2019 року за вих. №12/1/474, в якій зазначено, що документи повертаються без реалізації, так як відсутні підстави для видачі посвідчення. Відповідно до копії відповіді командира військової частини НОМЕР_3 №203/кп від 19.02.2019 та витягу з наказу №66 від 19.03.2018, в якому зазначається, що солдат ОСОБА_2 рахувався таким, що самовільно залишив частину НОМЕР_4 , та був переданий і перебував з 31.07.2015 року в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , отже він, не виконував свій військовий обов`язок та ухилявся від військової служби, перебував у розшуку. В діях померлого вбачається склад правопорушення передбаченого ст.407 Кримінального кодексу України самовільне залишення військової частини або місця служби (а.с.34).

На підставі даної відповіді, Костопільським РТЦК СП було повідомлено ОСОБА_1 про результати її звернення Рівненським ОТЦК СП відповідно до листа від 10.06.2019 року за №1916.

Відмову у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ІНФОРМАЦІЯ_4 мотивував наступним. Рішення про відмову у видачі вказаного посвідчення було прийнято на підставі того, що в адресу Костопільського РТЦК СП надійшла відповідь від командира військової частини, у якій проходив військову службу ОСОБА_2 , і в листі міститься інформація про те, що вказаний військовослужбовець рахується як такий, що самовільно залишив військову частину, не виконував обов`язки військової служби, перебував у розшуку, чим скоїв кримінальне правопорушення відповідно до ст.407 Кримінального кодексу України " самовільне залишення військової частини або місця служби" (а.с.48-49).

Не погоджуючись із відмовою у видачі посвідчення (довідки) про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби та вважаючи її протиправною, ОСОБА_1 звернулася із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

За приписами частини 2 та 3 статті 1 цього Закону визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

За змістом статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону, дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Частиною 13 статті 14 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" (далі - Постанова № 379).

Постановою №379 установлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом; дітям військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення видаються після досягнення ними 7-річного віку; дітям, які не досягли цього віку, передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається одному з членів сім`ї військовослужбовця.

Згідно з п. 4.16 Інструкції з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 № 937, членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Облік, видача та списання бланків посвідчень і листів талонів покладаються на посадових осіб обласного військового комісаріату (ТЦКСП).

З аналізу викладених норм вбачається, що в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.

Як свідчать матеріали справи, згідно із Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 19.03.2018, рядового ОСОБА_2 , який 31.07.2015 прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_4 м. Мукачеве, як такий, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_4 і знаходяться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок кардіоміопатії неуточненої, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.11.2015. Смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до копії відповіді командира військової частини НОМЕР_3 №203/кп від 19.02.2019 зазначається, що солдат ОСОБА_2 рахувався таким, що самовільно залишив частину НОМЕР_4 , та був переданий і перебував з 31.07.2015 в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , отже він, не виконував свій військовий обов`язок та ухилявся від військової служби, перебував у розшуку. В діях померлого вбачається склад правопорушення передбаченого ст.407 Кримінального кодексу України "самовільне залишення військової частини або місця служби"(а.с.48-49).

Суд звертає увагу, що частиною 2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Відтак, наявними доказами в матеріалах справи, а саме Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 19.03.2018 та відповіді командира військової частини НОМЕР_3 №203/кп від 19.02.2019 стверджується, що оскільки ОСОБА_2 був переданий і перебував з 31.07.2015 в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , отже він, не виконував свій військовий обов`язок та ухилявся від військової служби, перебував у розшуку. В діях померлого вбачається склад правопорушення передбаченого ст. 407 Кримінального кодексу України "Самовільне залишення військової частини або місця служби", а тому дія Закону від 20.12.1991 № 2011-XII не поширюється на членів сім`ї військовослужбовця, та мати померлого не має права на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом.

Враховуючи наведене судом не встановлено протиправність дій Рівненського обласного територіального центру комплектуванням та соціальної підтримки щодо відмови у оформленні та видачі посвідчення ОСОБА_1 на право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби.

А тому відмова у оформленні та видачі посвідчення прийнята на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Отже, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми права, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним рішення військового комісара Костопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.06.2019 про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідчення (довідки) та зобов`язання Костопільського районного територіального центру комплектуванням та соціальної підтримки вчинити дії щодо оформлення та видачі посвідчення ОСОБА_1 про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби, - не підлягають задоволенню.

Відповідач Рівненський обласний територіальний Центр комплектування та соціальної підтримки, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно залишити без задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України - відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Грабник, 4, м. Рівне, 33023, ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16 грудня 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.