Справа № 2340/4462/18
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року справа № 2340/4462/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ( далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність керівника головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області пов`язаної з невиплатою заробітної плати у відносинах публічної служби начальнику управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області ОСОБА_1 за період з 08.02.2018 по 28.02.2018;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити начальнику управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області Сухоносу ОСОБА_2 В. заробітну плату (оклад, ранг, вислуга) у відносинах публічної служби за період з 08.02.2018 по 28.02.2018 в сумі 8 325 грн 00 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів;

- відповідно до вимог п. 2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць в сумі 8 325 грн 00 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів;

- відшкодувати судові витрати, пов`язані із розглядом справи в сумі 620,8грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за наслідком затримки у поновленні на роботі незаконно звільненого із займаної посади працівника на підставі рішення у справі № 823/653/17, відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена позивачу заробітна плата за період з 08.02.2018 по 28.02.2018 у сумі 8 325 грн 00 коп. Позивач зазначає, що позивач з 01.01.2018 мав посадовий оклад в розмірі 7000 грн. Розмір надбавки за вислугу років 3500 грн. (7000 грн * 50%). Розмір надбавки до посадового окладу за 5 ранг державного службовця - 600 грн. Разом 11100 грн., а тому, оскільки з 08 лютого 2018 року кількість робочих днів становила 15, відповідач повинен заплатити позивачу не отриману ним вчасно заробітну плату (оклад, ранг, вислуга) в сумі 8325 грн. 00 коп.

Представником відповідача до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 у справі №823/653/17 наказом Пенсійного фонду України від 24.04.2018 № 183-0 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03 квітня 2017 року. Зазначено, що рішення суду виконано та перераховано позивачу середню заробітну плату, при цьому наголошено, що фактично позивач у трудових відносинах із відповідачем у період з 07.02.2018 по 05.05.2018 не перебував.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає про таке.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі №823/653/17 позов задоволено частково, зокрема визнано протиправним та скасувано наказ Пенсійного фонду України від 29.03.2017 №213-о "Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03.04.2017; стягнуто зі Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 90630,00 грн. (дев`яносто тисяч шістсот тридцять грн. 00 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі № 823/653/17 залишено без змін.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі № 823/653/17 позивача поновлено на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03.04.2017 наказом Пенсійного фонду України від 24.04.2018 № 183-о.

Відповідно до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.05.2018 № 212-о оголошено наказ Пенсійного фонду України від 24.04.2018 № 183-о про поновлення позивача на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03.04.2017.

Однак, за період з 08.02.2018 по 28.02.2018 позивачу не було виплачено заробітну плату.

Вважаючи такі дії відповідача протимправними позивач звернувся до суду.

Судом також встановлено, що згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07.11.2019 № 95639/05-03, ОСОБА_1 за період з 08.02.2018 по 28.02.2018 нараховано 6412,5грн. заробітної плати (розрахунок Київського окружного адміністративного суду у справі №823/653/17), та виплачено у квітні 2019 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Приписами ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом частини 2 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

Згідно рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі № 823/653/17, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03.04.2017 року та допущено негайне виконання рішення суду в даній частині.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 823/653/17 повинен був поновлений на посаді з 03.04.2017 негайно, не зважаючи на набрання рішенням законної сили, а саме 07.02.2018 р.

Законодавством чітко передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Однак, судом встановлено, що позивача поновлено на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03.04.2017 наказом Пенсійного фонду України від 24.04.2018 № 183-о.

Отже, уповноваженим органом рішення суду вчасно не було виконано, зокрема в частині про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, а тому останній при поновленні працівника повинен був прийняти рішення щодо виплати середнього заробітку за час затримки у поновленні.

Не виконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України).

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 07.02.2018 на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 823/653/17 повинен був поновлений на роботі, проте наказ про поновлення позивача на посаді Пенсійним фондом України було винесено 24.04.2018, а тому враховуючи підстави та предмет даного спору суд вважає, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді за період з 08.02.2018 по 28.02.2018.

При цьому, судом враховано, що період невиконання судового рішення становить 15 робочих днів, оскільки рішенням суду від 07 лютого 2018 року у справі № 823/653/17 середній заробіток за 07 лютого 2018 року включений до відповідного розрахунку середнього заробітку.

Розрахунок середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З розрахунку середньоденної заробітної плати, яка застосована у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі № 823/653/17 середньоденна заробітна плата позивача становить 427 грн 50 коп.

Пунктом 10 Порядку № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Відповідно до схем посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2018 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (із змінами), посадовий оклад керівника самостійного управління, служби, станом на лютий 2018 року складав 7000 грн.

Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (запис № 15), наказом Пенсійного фонду України від 30.12.2016 №839, ОСОБА_1 присвоєно 5 ранг державного службовця. Розмір надбавки за ранг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (із змінами), становив 600 грн.

Як зазначено відповідачем, надбавка за вислугу років ОСОБА_1 встановлена в розмірі 50% посадового окладу відповідно до наказу управління Пенсійного фонду в Тальнівському районі від 10.01.2017 № 2-о «Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі», який підписаний начальником управління Сухоносом М.В.

Згідно ст. 50 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII встановлено, що заробітна плата державного службовця складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця;

4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;

5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою;

6) премії (у разі встановлення).

Таким чином, ОСОБА_1 в період з 08.02.2018 по 28.02.2018 мав би посадовий оклад в розмірі 7000 грн. Розмір надбавки за вислугу років 3500 грн. (7000 грн * 50%). Розмір надбавки до посадового окладу за 5 ранг державного службовця - 600 грн. Разом 11100 грн.

Отже, оскільки з 08 лютого 2018 року кількість робочих днів становила 15 (всього в лютому 2018 року календарних днів 28, робочих - 20, святкових та вихідних - 8), тому, за період з 08 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року відповідач повинен був виплати позивачу не отриману ним вчасно заробітну плату в сумі 8325 грн. 00 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів (11100 грн. * (15днів/20днів)).

Як з`ясовано судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області Сухоносу М.В. за період з 08.02.2018 по 28.02.2018 нараховано та виплачено 6412,5грн. заробітної плати.

Враховуючи обов`язковість виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді з моменту його ухвалення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді у період з 08.02.2018 по 28.02.2018 в сумі 1912,5грн. (8325грн.- 6412,5грн.).

Щодо допуску рішення суду до негайного виконання, суд зазначає, про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на підстави та предмет спору.

Так, предметом судового розгляду у даній справі є несвоєчасне виконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на посаді, а тому враховуючи правові наслідки передбачені ст. 236 КЗпП України за таку бездіяльність з боку відповідача, суд дійшов до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві середнього заробітку за час затримки у поновленні на посаді за період із 08.02.2018 по 28.02.2018.

Разом з цим, п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

А тому, оскільки предметом спору є санкції за невчасне виконання рішення суду, що не є заробітною платою, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання позивача.

При цьому, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки встановлення судового контролю за виконанням рішення є правом суду, то з огляду на обставини справи суд не вбачає необхідності встановлювати судовий контроль за виконанням даного рішення.

Щодо клопотання позивача про постановлення окремої ухвали, суд зазначає, що предметом дослідження у даній справі є протиправність дій відповідача щодо несвоєчасного виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі №823/653/17.

Відповідно до частин першої та другої статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Суд не знаходить підстав для прийняття окремих ухвал та як наслідок відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про постановлення окремих ухвал.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, підстави та предмет спору, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Частиною першою ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 1 ст. 138 КАС України визначено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи у сумі 620 грн 80 коп. позивачем 17.12.2018 надано до суду квитанції та товарний чек.

Отже, враховуючи часткове задоволення позову, сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, що підлягає до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області становить 207 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 08.02.2018 по 28.02.2018.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у поновленні на посаді за період із 08.02.2018 по 28.02.2018 у сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн 50 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ідентифікаційний код 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані із розглядом справи у сумі 207 (двісті сім) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя П.Г. Паламар