Справа № 1.380.2019.005948
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.005948
09 грудня 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Мричко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,
представника відповідача Лисика А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , Позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі Личаківського ВСЗН УСЗ ДГП ЛМР, Відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо скасування ОСОБА_1 та членам її сім`ї довічного права на 50 відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 07.11.2015;
- зобов`язати Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради поновити ОСОБА_1 та членам її сім`ї довічного права на 50 відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмеження норм споживання та без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї, виконавши для цього всі необхідні дії в межах його повноважень та здійснивши відшкодування витрат з дати призупинення 07.11.2015 і довічно.
Ухвалою від 13.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
04.12.2019 від Відповідача надійшов відзив на позов (арк. справи 35).
09.12.2019 від Позивача надійшла відповідь на відзив (арк. справи 45-55).
Відповідач подав суду відзив на позов (арк. справи 35), в якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що Позивач мав право на пільги відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію». Проте із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015 відповідно до пункту 5 Розділу ХІ цього Закону, втратив чинність Закон України «Про міліцію». Тому особи, які отримували пільги відповідно до Закону України «Про міліцію», в тому числі Позивач, з 07.11.2015 втратили право на такі пільги. За таких обставин, Відповідач вважає, що Личаківський ВСЗН УСЗ ДГП ЛМР діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому немає підстав для визнання дій відділу неправомірними.
09.12.2019 Позивач подала відповідь на відзив (арк. справи 45-55). Вважає, що наведені Відповідачем у відзиві на позов обґрунтування є безпідставними та не можуть прийматись до уваги при розгляді справи по суті. Наголошує на тому, що пенсіонери міліції, в тому числі Позивач, проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) відповідно до Закону України «Про міліцію» та отримали пільги на 50 відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг та палива, а також члени їхніх сімей відповідно до статті 22 Закону України «Про міліцію» довічно. Позивач, посилаючись на ст. 58 Конституції України вважає, що позбавлення її та членів її сім`ї довічної 50 відсоткової знижки по оплаті житлової площі, комунальних послуг та палива жодним чином не пом`якшенням .
В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив. Просила позов задовольнити повністю.
Представник Відповідача у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
09.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до Личаківського ВСЗН УСЗ ДГП ЛМР із заявою, в якій просила поновити їй та членам її сім`ї пільги, як пенсіонеру МВС України у виді 50-відсоткової знижки за користування житлово-комунальними послугами та паливом, оскільки такі пільги передбачені їй Законом України «Про міліцію» (арк. справи 18).
Позивач, не погоджуючись із діями Відповідача щодо скасування їй та членам її сім`ї довічного права на 50 відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива, звернулася до суду за захистом свого права із цим позовом.
При вирішенні спору, суд виходив з такого.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 4 статті 22 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність 07.11.2015, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством.
На час встановлення Позивачу 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, електроенергії, а також палива, правові основи діяльності міліції закріплювались Законом України «Про міліцію» 20.12.1990 №565-XII у відповідній редакції (далі - Закон України №565-XII), ст. 22 якого встановлювалось, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.
Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 в ст. 22 Закону України «Про міліцію» частину 6 та частину 7 викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Пунктом 1 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про міліцію» частину 7 статті 22 викладено у наступній редакції: «Установити, що пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
04.06.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №389 (набрала чинності 01.07.2015), якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, дія такого поширюється на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, зокрема, згідно із Законом України «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв`язку з виконанням службових обов`язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні).
З 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII втратив чинність Закон України №565-XII, відповідно до статті 22 якого Позивач, як колишній працівник міліції, мала право на 50- відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.
Таким чином Позивач мала право на пільги встановлені безпосередньо Законом України «Про міліцію» до 07.11.2015.
Відповідно до абз. 2 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Пункт 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» доповнено зазначеним абзацом 2 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» № 900-VIII від 23.12.2015, який прийнятий з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей.
Враховуючи наведене, Закон України № 580-VIII не містить норм, які б передбачали пільги по оплаті житлово-комунальних послуг, електроенергії та палива не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу.
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Тому, враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію», то пріоритетними в цьому випадку є положення саме цього Закону, які в частині втрати чинності Законом України «Про міліцію» не скасовувалися та не змінювалися, є діючим, не визнавалися неконституційним.
З огляду на наведене, оскільки саме пільги на оплату житлово-комунальних послуг в Законі України «Про Національну поліцію» не передбачені, суд вважає, що відсутні встановленні законом підстави для поновлення Позивачу пільг, на які вона мала право і якими користувалася відповідно до статті 22 Закону України «Про міліцію».
За таких обставин, суд вважає, що дії Личаківського ВСЗН УСЗ ДГП ЛМР щодо припинення надання Позивачу пільг у вигляді 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, є правомірними.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 484/655/16-а, яка враховуються судом під час вирішення наведеного спору відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Таким чином, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Суд не бере до уваги посилання Позивача на встановлене їй право на 50-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива довічно, оскільки право та умови на отримання пільг встановлюється Законом, який у випадку дотримання процедури його прийняття та враховуючи соціально-економічну складову може змінюватись.
Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.
Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у Відповідача відсутні правові підстави для надання Позивачу та членам її сім`ї довічного права на 50 відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива, оскільки вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо посилання Відповідача на те, що Позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З такою позовною заявою до суду Позивач звернулася 12.11.2019, що підтверджується відбитком вхідного штемпеля суду.
Суд звертає увагу, що відлік строків для звернення до суду, у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду заяви Позивача, розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 16.12.2019.

Суддя Мричко Н.І.