Справа № 160/7203/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

25 листопада 2019 року Справа № 160/7203/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Позивач - ОСОБА_1 , займалася приватною нотаріальною діяльністю в Апостолівському районному нотаріальному окрузі в період з 18.07.1997 року (реєстраційне посвідчення №137 від 18.07.1997 року) до 01.06.2006 року. Приватна нотаріальна діяльність припинена, про що видано наказ Дніпропетровського обласного управління юстиції від 01.06.2006 року №273.
Позивач зазначає, що у 2007 році останньою було зареєстровано приватну нотаріальну діяльність в Апостолівському районному нотаріальному окрузі, що підтверджується наказом Дніпропетровського обласного управління юстиції №525 від 18.07.2007 року, яку в тому ж році на підставі письмового клопотання було припинено, що підтверджується наказом Дніпропетровського обласного управління юстиції №863 від 10.10.2007 року, з відмітками на свідоцтві про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 1833.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також зазначає, що понад 11 років не перебуває в державному реєстрі підприємців чи само зайнятих осіб, доступ до якого мають фіскальні органи, як за П.І.Б , так і за РНОКПП. У 2007 році позивач одержала посвідчення застрахованої особи, якою до цього часу є за рахунок роботодавця - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
При черговому електронному декларуванні доходів у березні поточного року як особа, що за займаною посадою зобов`язана подавати щорічну декларацію, позивач виявила нарахування останній єдиного соціального внеску, як самозайнятій особі у сумі понад 17 000 грн.
Позивач зазначає, що невідкладно, у березні 2019 р., звернулась на особистий прийом до керівника Апостолівського підрозділу південної ОДПІ у м. Кривому Розі Бойко В.П. та письмово до керівника Південної ОДПІ Лідера В.В. з проханням вказати підстави, період і суму безпідставно нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з метою оскарження нарахування. Одночасно одержала відомості, що Апостолівський підрозділ має в наявності у її особові справі платника податків лише заяву від 25.04.2007 р. про видачу ОСОБА_1 довідки як платника податків форми №4 ОПП, дублікат ідентифікаційного коду та 4-х примірників декларації за 2006 р., копію паспорта, а також наказ Дніпропетровського обласного управління юстиції про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 від 25.07.2007 р. за № 05-5/5604. Будь-яких інших документів не міститься.
Позивач зазначає, що у травні поточного року, не одержавши відповіді на заяву про підстави, період і розмір нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску, остання звернулась на прийом до заступника керівника південної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області у м. Кривому Розі, де проживає з 2008 року і до теперішнього часу з проханням вивчити питання і врегулювати в позасудовому порядку шляхом звіряння та вжиття заходів щодо вилучення останньої з реєстру платників єдиного соціального внеску.
Як зазначає позивач, останній було надано пояснення, що Південна ОДПІ таких повноважень не має і рекомендовано звернутись до Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Водночас, позивач зазначає, що 18.07.2019 р. шляхом доступу у Єдиний реєстр з`ясувала про наявність виконавчого провадження, відкритого відносно ОСОБА_1 на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11 травня 2019 року № Ф-114799-17/414 У, а також накладення арешту на все майноостанньої. Водночас, в обґрунтування заявленої позовної заяви позивач зазначила, що остання працювала завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контори державним нотаріусом державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області завідуючою П`ятою криворізькою державною нотаріальною конторою, де, зазначила позивач, працює і зараз.
На підставі викладеного вище, та з посиланням на норми ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач просить суд позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну (збільшення) позовних вимог від 01.10.2019 р., задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року провадження у справі №160/7203/19 було відкрито, та призначено справу до розгляду у порядку підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження.
14.08.2019 р. повноважним представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
Відповідно до ІС «Податковий блок» ОСОБА_1 з 01.01.2000 р. є платником єдиного внеску як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. Остання реєстрація незалежної професійної діяльності позивача датується 18.07.2007 р. та відповідно до ІС «Податковий блок» є чинною.
При цьому. представник відповідача зазначає, що вищезазначеною інструкцією зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Отже, на підставі вищезазначеного, контролюючий орган вважає, що вимога від 21.11.2018 року №Ф-4887-58 У є законною з наступних підстав.
Податкова звітність позивачем не подавалась, доходів він не отримував, проте, повинен був сплачувати (враховуючи зміни до Закону України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набули чинності з 01 січня 2017 року, що стосується платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року) суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, за 2017 рік ця сума була 3 200 грн. (мінімальна заробітна плата) * 22% = 704 грн./місяць, за 2018 рік ця сума була 3723 грн. * 22% = 819,06 грн./місяць.
Повноважний представник відповідача зазначає, що позивач перебуває на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування (дата державної реєстрації 13.05.2008 р.) та на дату формування оскаржуваної вимоги не перебувала в стані припинення підприємницької діяльності 24.06.2019 р.).
Станом на 30.04.2019 р. за даними інтегрованої картки платника по колу бюджетної класифікації 71040000 по ОСОБА_1 автоматично розраховані нарахування єдиного внеску, а саме: за 2017 рік у сумі 8448,00 грн. (704 грн. * 12 місяців), граничний строк сплати до 09.02.2018 р.; за 1 квартал 2018 у сумі - 2457,18 грн. з граничним строком сплати до 19.04.2018р.; за 2 квартал 2018 р. у сумі - 2457,18 грн., з граничним строком сплати до 19.07.2018 р.; за 3 квартал 2018 у сумі -2457,18 грн., з граничним строком сплати до 19.10.2018 р.; за 4 квартал 2018 у сумі - 2457,18 грн., з граничним строк сплати до 19.01.2019 р.; 1 квартал 2019 у сумі - 2754,18 грн., з граничним строк сплати до 19.04.2019 р.
13.11.2019 р., повноважним представником відповідача, шляхом електронного зв`язку, було направлено на адресу суду додаткові пояснення від 13.11.2019 р. вх.№7772/19-ел, в тексті яких зазначено наступне.
Щодо порядку зняття з обліку особи, з ознакою незалежної професійної діяльності, представник відповідача зазначає, що фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою N 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою N 6-ОПП.
Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.
Щодо коригування відомостей в картці особового рахунку, представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 6 р. 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами ержавної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону; є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.
Це вичерпний перелік підстав для визнання відкликаною вимоги про сплату боргу( недоїмки), в будь-яких інших випадках контролюючий орган не має підстав для внесення змін до особової картки.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Враховуючи вищевикладене, оскаржувана вимога є такою, що винесена виключно на законних підставах.
З урахуванням зазначеного вище, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 25.11.2019 р., з`явився представник позивача, надав клопотання від 25.11.2019 р. про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, із зазначенням про підтримання позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач до зали судового засідання свого представника не направив, відомості про вручення судової повістки в матеріалах справи наявні, причини неявки невідомі. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від представника відповідача не надходило.
Так, судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник позивача не заперечував щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Суд зазначає, що у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача думка останнього щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи суду невідома.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 25.11.2019 р.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Суд зазначає, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 р. у справі №160/7203/19 у задоволенні заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про вжиття заходів забезпечення позовної заяви в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо нарахування недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в сумі, зазначеній у податковій вимозі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 р.; скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Дніпропетровській області Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 року шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 у виконавчому провадженні №59580269, відкритому у Апостолівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, - відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. у справі №160/7203/19 клопотання повноважного представника позивача - задоволено.
Поновлено строк на подання клопотання про витребування доказів як такий, що пропущений з поважних причин.
Витребувано у Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області наступні документи: копію заяви приватного нотаріуса ОСОБА_1 про припинення приватної нотаріальної діяльності; копію наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10.10.2007 року №863 про припинення приватної нотаріальної діяльності та анулювання реєстраційного посвідчення; витяг з Журналу реєстрації приватної нотаріальної діяльності з записом про припинення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 у 2007 році; відомості щодо здійснення Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області повідомлення податкової інспекції за місцезнаходженням робочого місця нотаріуса ОСОБА_1 , приватна нотаріальна діяльність якої була припинена відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10.10.2007 року №863, про анулювання реєстраційного посвідчення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , копія якого міститься в матеріалах справи.
11.05.2019 р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було винесено відносно ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 р. № Ф-114799-17/414 У на загальну суму 21 030,90 грн.
Підставою для винесення зазначеної вище вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 р. № Ф-114799-17/414 У на загальну суму 21 030,90 грн. слугувало наступне.
В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № І833, видане ОСОБА_1 ІІ вересня 1995 р.
З тексту зазначеного вище свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № І833 судом встановлено, що приватна нотаріальна діяльність зареєстрована по Апостолівському районному нотаріальному округу відповідно до наказу управління юстиції від 18.07.2007 р. №525 (реєстраційне посвідчення №І37 від І8.07.1997 р.)
Наказом Дніпропетровського обласного управління юстиції від 01.06.2006 р. №273, приватна нотаріальна діяльність по Апостолівському районному нотаріальному округу припинена.
Відповідно до копії наказу від 13.08.2012 р. №1905-К «Про прийняття ОСОБА_1 » судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнято на посаду державного нотаріуса державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, з 13.08.2012 р.
Відповідно до копії наказу від 19.11.2013 р. №3625-К «Про переведення ОСОБА_1 » судом встановлено, що ОСОБА_1 переведено на посаду завідувача П`ятою криворізькою державною нотаріальною конторою, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, за її згодою, відповідно до ст.32 КЗпП України, з 19 листопада 2013 року, звільнивши з посади державного нотаріуса Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області.
17.07.2019 р. державним виконавчем Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніропетровській області Дорошенко Тетяною Вікторівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 17.07.2019 р. ВП №59580269.
17.07.2019 р. державним виконавчем Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніропетровській області Дорошенко Тетяною Вікторівною винесено постанову про арешт майна боржника від 17.07.2019 р. ВП №59580269.
13.09.2019 р. державним виконавчем Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніропетровській області Дорошенко Тетяною Вікторівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.09.2019 р ВП № 59580269.
13.09.2019 р. державним виконавчем Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніропетровській області Дорошенко Тетяною Вікторівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.09.2019 р. ВП №59580269.
13.09.2019 р. державним виконавчем Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніропетровській області Дорошенко Тетяною Вікторівною винесено постанову про арешт коштів боржника від 13.09.209 р. ВП №59580269.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються. (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 5, 6, 7 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до ч. 10, 11 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», днем сплати єдиного внеску вважається, зокрема, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 12 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Статтею 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачені заходи впливу та стягнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Відповідно до ч. 5 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 16 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу VІ Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Інструкції №449 у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Відповідно до п. 14 Положення про порядок реєстрації приватної нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністра юстиції України №10/5 від 04.03.1994 р. (в редакції станом з 18.07.2007 р. по 10.10.2007 р.), визначено, що приватна нотаріальна діяльність припиняється, а реєстраційне посвідчення анулюється наказом органу юстиції у випадках:
подання приватним нотаріусом письмового клопотання про припинення своєї діяльності;
анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю;
коли приватний нотаріус не уклав договір службового страхування чи не вніс страхову заставу для забезпечення відшкодування шкоди або не поповнив страхову заставу до встановленого розміру;
коли приватний нотаріус без поважних причин не виконує своїх обов`язків протягом двох місяців і не повідомив про це орган юстиції;
невідповідності приватного нотаріуса займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що на тривалий час перешкоджає нотаріальній діяльності.
Про припинення приватної нотаріальної діяльності та анулювання реєстраційного посвідчення орган юстиції повідомляє Міністерство юстиції України.
Відповідно до п. 16 Положення про порядок реєстрації приватної нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністра юстиції України №10/5 від 04.03.1994 р. (в редакції станом з 18.07.2007 р. по 10.10.2007 р.), визначено, що про анулювання реєстраційного посвідчення орган юстиції вносить відповідний запис до Журналу реєстрації приватної нотаріальної діяльності та повідомляє податкову інспекцію за місцезнаходженням робочого місця нотаріуса, приватна діяльність якого припинена.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленній позовній заяві та запереченнях до неї, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд зазначає наступне.
Надаючи належну оцінку спірним правовідносинам при розгляді даної справи, судом встановлено, що предметом даної адміністративної справи є визнання незаконною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 р. № Ф-114799-17/414 У на загальну суму 21 030,90 грн.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем за
2017 та 2018 рр. не було подано до контролюючого органу податкову звітність, визначену як обов`язкову за нормами ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, суд зазначає, що доводи позивача щодо протиправності нарахування суми визначної у податковій вимозі від 11.05.2019 р. № Ф-114799-17/414 У, в розмірі 21 030,90 грн., та зазначення, що позивач ще в 2007 р. припинила діяльність приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_1 підтверджується наступним.
Так, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі, встановлення всіх обставин, на які посилається позивач в своїй позовній заяві, суд ухвалою від 21.10.2019 р. витребував у Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області наказ від 10.10.2007 р. №863 «Про припинення діяльності приватного нотаріуса Апостолівського районного територіального округу ОСОБА_1.», копію якого Головним управлінням юстиції у Дніпроптеровській області було надано до суду та з тексту якого вбачається підтвердження припинення приватної нотаріальної діяльності і анулювання реєстраційного посвідчення приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_1 з 10.10.2007 р. Наказано приватному нотаріусу ОСОБА_1 передати до відділу нотаріату реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №329 від 18.07.2007 р. до 10.11.2007 р.; надати відділу нотаріату свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю №1833 від 11.09.1995 р. для внесення запису про припинення приватної нотаріальної діяльності до 10.11.2007 р.; знищити у дозвільній системі відділу внутрішніх справ м. Апостолове гербову печатку приватного нотаріуса, про що надати до відділу нотаріату відповідну довідку до 10.11.2007 р.; здати, а завідуючій Дніпропетровським обласним державним нотаріальним архівом Титовій Г.М. прийняти нотаріальні документи та акт прийому-передачі нотаріальних документів приватного нотаріуса ОСОБА_1 надати відділу нотаріату до 10.11.2007 р.; передати до ДП «Інформаційно-видавничий центр українського нотаріату» Міністерства юстиції України залишок спеціальних бланків нотаріальних документів до 12.10.2007 р.; надати до відділу нотаріату звіт про роботу за 2007 р. до 10.11.2007 р.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог п.16 Положення про порядок реєстрації приватної нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністра юстиції України №10/5 від 04.03.1994 р. (в редакції станом з 18.07.2007 р. по 10.10.2007 р.), відповідним органом юстиції внесено відповідний запис до Журналу реєстрації приватної нотаріальної діяльності, який розпочато 23.06.2005 р. та закінчено 31.12.2008 р. щодо припинення приватної нотаріальної діяльності позивача від 10.10.2007 р. №863.
При цьому, суд зазначає, що неповідомлення контролюючого органу за місцезнаходженням робочого місця нотаріуса - ОСОБА_1 , приватна діяльність якої припинена незалежало від ОСОБА_1 , оскільки п. 16 Положення про порядок реєстрації приватної нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністра юстиції України №10/5 від 04.03.1994 р. (в редакції станом з 18.07.2007 р. по 10.10.2007 р.), чітко визначено, що саме орган юстиції повідомляє податкову інспекцію за місцезнаходженням робочого місця нотаріуса, приватна діяльність якого припинена.
Водночас, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача - ОСОБА_1 НОМЕР_4, зі змісту якої судом встановлено трудовий шлях останньої. Так, у трудовій книжці останньої міститься запис, а саме: 21.02.2007 р. звільнена у зв`язку з достроковим припиненням повноважень, п.1 ч.1 ст.79 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з особистою заявою (рішення районної ради №81-11/V від 21.02.2007 р.; 09.01.2008 р. прийнята на посаду завідуючої Криворізькою районною державною нотаріальною конторою (наказ №16 від 09.01.2008 р.); 10.02.2012 р. звільнена за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (наказ №371-к від 10.02.2012 р.; 13.08.2012 р. прийнята на посаду державного нотаріуса Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області (наказ №1905-к від 13.08.2012 р.); переведена на посаду завідувача П`ятою криворізькою державною нотаріальною конторою. (наказ №3625-к від 19.11.2013).
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що спірна податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 року є такою, що прийнята відповідачем необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття зазначеного рішення; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що мають наслідком порушення прав та законних інтересів позивача в публічно-правових відносинах з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень.
З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належним засобом щодо поновлення такого порущеного права буде визнання дій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі, зазначеній у податковій вимозі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 року протиправними, та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 року.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в картці особового рахунку платника, шляхом виключення з неї відповідних відомостей; зняття з обліку як платника єдиного внеску, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.245 КАС України визначено повноваження суду при вирішенні справи.
Так, ч.1 ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Відповідно до ч.2 ст.245 КАС України визначено, що що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
В контексті наведеного вище та з урахуванням того факту що, як визнання протиправним дій, так і визнання протиправною та скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень має такі правові наслідки, як: втрата чинності оскаржуваним рішенням з моменту набрання рішенням суду законної сили, а також зважаючи на визнання дій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі, зазначеній у податковій вимозі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 року протиправними, та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 року з підстав, наведених вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав в межах правового поля та з урахуванням норм чинного законодавства України для задоволення зазначених вище позовних вимог у спосіб захисту права, обраний позивачем.
Крім того, здійснення коригування відомостей в картці особового рахунку платника, шляхом виключення з неї відповідних відомостей, а також зняття з обліку як платника єдиного внеску є дискреційними повноваженнями відповідача при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд також зазначає, що у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Так, відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Суд зазначає, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.
Водночас, положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції, в даному випадку, цього органу державної влади.
Враховуючи викладене вище, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях щодо винесення наказу про призначення службового розслідування за наслідками розгляду заяви (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, що належать виключно до компетенції Національної поліції України, а відтак, суд вважає за необхідне, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі, зазначеній у податковій вимозі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 року протиправними.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-114799-17/414 У від 11.05.2019 року.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова