Справа № 520/4864/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 р.Справа № 520/4864/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року (ухвалене суддею Кухар М.Д., повний текст якого складений 23.09.2019 р.) по справі № 520/4864/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (в подальшому - ГУПФУ в Харківській області), в якому просив: зобов`язати начальника ГУПФУ в Харківській області анулювати ідентифікаційний номер, присвоєний пенсійній справі позивача, та вилучити персональні дані в базі персональних даних, електронних реєстрів, автоматизованих інформаційних систем, збору, накопичення та обробки відомостей; застосувати у відношенні позивача раніше встановлену форму обліку за загальним правилом структури фізичної особи прізвища, імені, по батькові; визнати не законними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судом першої інстанції до позивача застосовані норми законодавства, які не можуть бути до нього застосовані та не враховано, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2004 р., яке набрало законної сили, анульовано інформацію щодо ідентифікаційного коду позивача та застосовано до позивача раніше встановлену форму обліку платників податків.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 01.12.2007 р. отримує пенсію за вислугу років та перебуває на обліку в ГУПФУ в Харківській області.

Згідно із довідкою Св`ято-Благовіщенського кафедрального собору від 29.04.2019 р., ОСОБА_1 є православним християнином та парафіянином Св`ято-Благовіщенського кафедрального собору м. Харкова.

01.04.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУПФУ в Харківській області з заявою, в якій просив анулювати десятизначний ідентифікаційний номер, який присвоєно пенсійній справі ОСОБА_1 та видалити персональні данні в базі персональних даних електронних реєстрів, автоматизованих інформаційних систем збору, накопичення та обробки даних, у зв`язку з його релігійними та іншими переконаннями.

За результатами розгляду вказаної заяви, листом ГУПФУ в Харківській області № 1438/п-14 позивачу повідомлено, що обробка персональних даних в частині нарахування та виплати пенсій здійснюється засобами централізованої підсистеми «Призначення та виплати пенсії деяким категоріям громадян» Інтегрованої Комплексної Інформаційної системи Пенсійного фонду України, яка забезпечує автоматизацію процесів призначення, перерахунку та виплати пенсії особам, які мають право на отримання пенсії, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви позивача.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови в задоволенні його заяви, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством встановлений порядок обліку застрахованих осіб, яким передбачено, що номер облікової картки та номер пенсійної справи присвоюється з метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи, а чинним законодавством не передбачено, що застрахована особа може відмовитись від такого номеру.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Згідно із ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб. Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 3 статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що на кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка, до якої включаються такі відомості: 1) умовно-постійна частина картки: унікальний номер електронної облікової картки; номер посвідчення застрахованої особи; прізвище, ім`я та по батькові на момент створення електронної облікової картки; прізвище, ім`я та по батькові на поточний момент; дата народження; стать; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та серія, номер і назва документа, з якого взяті відомості до персональної облікової картки; громадянство; номер телефону (за згодою); відмітка про смерть; 2) частина картки, що відображає загальний страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування: ідентифікаційний номер платника (крім осіб, які через релігійні або інші переконання відмовилися від ідентифікаційного номера); рік, за який внесено відомості; розмір єдиного внеску за відповідний місяць; сума сплаченого єдиного внеску за відповідний місяць; професійна назва роботи; посада; дані про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування; сума виплат (доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума призначеної пенсії; кількість відпрацьованих застрахованою особою календарних днів (годин) за відповідний місяць; інша інформація, необхідна для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; інформація про страхові випадки; 3) частина картки, що відображає здійснення виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування: вид страхової виплати; вид соціальної пільги; вид соціальної виплати; дата, з якої призначено виплату; дата початку та закінчення виплати (пільги); сума виплати (помісячні суми виплати); індексація страхової виплати. Персоніфіковані відомості, включені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових та/або електронних носіях за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперового та електронного документів.

Постановою Правління Пенсійного фонду України № 10-1 від 18.06.2014 р. затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (в подальшому - Положення).

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення, це Положення відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Пунктом 1 розділу ІІІ Положення встановлено, що з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про схвалення Стратегії модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року» № 672-р від 14.09.2016 р. встановлено, що завданням стратегії, зокрема, є впровадження електронних пенсійних справ і систем централізованого призначення (перерахунку) та виплати пенсій на їх основі, створення реєстру електронних пенсійних справ і систем їх технічної підтримки, резервного центру обробки даних, комплексної системи захисту інформації.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що номер облікової картки застрахованої особи використовується лише органами Пенсійного фонду при обробленні інформації щодо пенсійної справи та чинним законодавством не передбачено, що застрахована особа має право відмовитись від такого номеру.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2004 р., яке набрало законної сили, анульовано інформацію щодо ідентифікаційного коду позивача та застосовано до нього раніше встановлену форму обліку платників податків, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки цим судовим рішенням врегульовано правовідносини між позивачем і податковим органом щодо ідентифікаційного коду позивача як платника податків, а не щодо порядку нумерації пенсійної справи позивача в пенсійному фонді.

Також суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта, що суд першої інстанції неналежним чином повідомив його про дату та час розгляду справи, оскільки 21.08.2019 р. ОСОБА_1 під розпис повідомлено, що розгляд справи № 520/4864/19 відбудеться 11.09.2019 р. об 14:30 год., а згідно довідки Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 р. по справі № 520/4864/19, справа розглядається в порядку письмового провадження, а, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення, тобто, 23.09.2019 р.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 9, 243, 271, 283, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року по справі № 520/4864/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 16.12.2019 року