Справа № 300/1126/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11588/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року (головуючий суддя: Грицюк П.П., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складення повного тексту рішення - 27.09.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 , 24.05.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Західного офісу Держаудитслужби щодо звільнення з публічної служби, скасувати наказ № 212-о 04.04.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити позивача на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивачем, 19.06.2019 подано клопотання про збільшення та уточнення позовних вимог, відповідно до якого позивач, керуючись ч. 1 ст. 47 КАС України, просив також визнати протиправними та скасувати наказ Західного офісу Держаудитслужби № 62-о від 03.11.2016 та наказ Західного офісу Держаудитслужби № 298-о від 28.12.2015. Крім цього, із клопотанням про збільшення та уточнення позовних вимог, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 від 19.06.2019 залишено без розгляду.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу на повторний розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно залишив заяву про збільшення позовних вимог без розгляду оскільки, завірені копії оскаржуваних наказів позивач отримав лише у 2019 році, а тому строк звернення щодо оскарження наказів Західного офісу Держаудитслужби № 62-о від 03.11.2016 та № 298-о від 28.12.2015, пропущено з поважних причин.

Відповідач, 02.12.2019 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для поновлення строку, вказані ОСОБА_1 у заяві від 27.08.2019 про поновлення порушеного строку звернення до адміністративного суду є не поважними, оскільки з оскаржуваними наказами позивач ознайомився відповідно 28.12.2015 та 11.11.2016, а оскаржив їх лише 19.06.2019.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, з урахуванням предмету спору, строк звернення до суду у спірних правовідносинах є спеціальним, тобто становить один місяця, з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що аналогічні строки звернення до суду у цій категорії справ, були встановленні ч. 3 ст. 99 КАС України, в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваних наказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 47 КАС України, клопотання позивача про збільшення та уточнення позовних вимог від 19.06.2019, є заявою про збільшення позовних вимог і на думку суду апеляційної інстанції, на таку заяву поширюються строки звернення до суду, передбачені ч. 5 ст. 122 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Також слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до наказу Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 № 192 «Про затвердження нової граничної чисельності працівників фінансових інспекцій в областях та місті Києві», на підставі затвердження та введення в дію нової структури та штатного розпису наказом Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області від 23.10.2015 року № 66 та відповідно до частини 5 статті 36 КЗпП України, 28.12.2015, начальником Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області прийнято наказ № 298-о, яким призначено з 28 грудня 2015 року, в порядку переведення, ОСОБА_1 , на посаду головного державного аудитора відділу державного фінансового аудиту, звільнивши його з посади начальника відділу стратегічного планування, взаємодії зі ЗМІ та зв`язків з громадськістю (а. с. 201 том 1).

З цим наказом, позивач ознайомився 28.12.2015, що підтверджується його підписом в цьому наказі (а. с. 201 зворот том 1).

Наказом Західного офісу Держаудитслужби від 03.11.2016 року № 62-о переведено ОСОБА_1 , з 03.11.2016, на посаду головного державного фінансового інспектора відділу контролю в органах влади, оборони, правоохоронних органах та за місцевими бюджетами на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 до дня фактичного її виходу на роботу (а. с. 69 том 1).

З цим наказом позивач ознайомився 11.11.2016, що підтверджується його підписом в цьому наказі (а. с. 71 том 1).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що, оскільки з наказом № 62-о від 03.11.2016 позивач ознайомився 11.11.2016, з наказом № 298-о від 28.12.2015 - 28.12.2019, а з вимогами про скасування цих наказів звернувся (клопотання позивача про збільшення та уточнення позовних вимог) лише 19.06.2019, тобто пропустив місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Щодо покликання позивача, що підставами для поновлення строку звернення до суду є його звернення до керівника Західного офісу Держаудитслужби України, Національного агентства України з питань державної служби та неналежний розгляд цих звернень, то суд апеляційної інстанції вважає такі не достатніми для поновлення строку. Оскільки, якщо позивач вважав оскаржувані накази протиправними або не погоджувався з їх винесенням, то мав можливість звернутися з адміністративним позовом про їх оскарження відразу після ознайомлення з такими. Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає, що не належний, на думку позивача, розгляд його звернень керівника Західного офісу Держаудитслужби України, Національного агентства України з питань державної служби, ніяким чином не може впливати на вчасне звернення до суду з позовом про оскарження наказів відповідача.

Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання ОСОБА_1 , що лист з його підписом про ознайомлення з наказом № 62-о від 03.11.2016, містить візуальні ознаки виправлення, тобто отриманий шахрайським способом, оскільки жодних доказів, що відносно позивача були вчинені шахрайські дії або дії щодо підроблення документів, ним не надано, не здобуті вони і судом.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що клопотання про збільшення та уточнення позовних вимог від 19.06.2019 необхідно залишити без розгляду, оскільки обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними позивачем не наведено.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 300/1126/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16.12.2019.