Справа № 203/2598/19(2-а/755/80/2019)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 203/2598/19(2-а/755/80/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року (головуючий суддя - Католікян М.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Малушко Ірини Олександрівни

про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська із позовом до інспектора управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Малушко Ірини Олександрівни (далі - Відповідач), в якому просила суд:

- визнати дії інспектора управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Малушко Ірини Олександрівни щодо складання постанови ЕАВ №1336601 від 17.07.2019 року про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП - незаконними;

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ №1336601 від 17.07.2019 року про адміністративне правопорушення;

- закрити провадження по справі.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року по справі №203/2598/19(2-а/755/80/2019) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Малушко Ірини Олександрівни про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі - відмовлено (а.с. 33-34).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 37-46).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ №1336601 від 17.07.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Малушко Іриною Олександрівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що в матеріалах даної справи відсутній будь-який доказ, зокрема відеозапис з нагрудного реєстратора Відповідача, який би підтверджував факт порушення Позивачем п. 8.5.1 ПДР, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

11 грудня 2019 року за вх. 41815/19 на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, призначеного на 18.12.2019 року об 11:00 год., у зв`язку з перебуванням останнього у відрядженні.

Колегія суддів, дослідивши доводи вказаного клопотання, порадившись на місці, ухвалила в задоволенні клопотання Позивача про відкладення розгляду справи відмовити, з огляду на те, що судом апеляційної інстанції явка учасників справи обов`язковою не визнавалась, крім того дана справа підлягає розгляду у скорочені терміни, встановлені ст. 286 КАС України.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.07.2019 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1336601, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 17.07.2019 року о 13:37 год. в м. Дніпро, по вул. Набережна Перемоги, 10, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI IX35 дорожній номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимогу горизонтальної розмітки 1.1 чим порушив п. 8.5.1. ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 3).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 17.07.2019 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII; Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII; Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306.

Приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, належними та допустимими доказами Відповідачем підтверджено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач не дотримався вимог горизонтальної розмітки 1.1.

Колегією суддів встановлено, що Відповідач на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, надав: DVD-R диск (а.с. 29).

Вказаний DVD-R диск містить відеозапис « », з якого видно, що інспектор патрульної поліції показує Позивачу на мобільному телефоні відеозапис, який, на думку останнього, свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення (часова позначка з 00:00:08 по 00:00:50).

Також, вказаний відеозапис « » містить (часова позначка з 00:01:24 по 00:05:27) фіксацію процедури винесення інспектором патрульної поліції спірної постанови відносно Позивача.

При цьому, відеозапис « » не містить фіксації факту порушення Позивачем п. 8.5.1. ПДР України, що свідчить про відсутність належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу і на те, що Відповідачем не було надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції відеозапис, який інспектор патрульної поліції показував Позивачу на мобільному телефоні та, який, на думку останнього, свідчив про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, що, також, свідчить про відсутність в матеріалах даної справи належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій Відповідача колегія суддів зазначає, що порушення права внаслідок дій інспектора має бути реальним, а факт такого порушення - доведеним Позивачем.

Суд апеляційної інстанції вважає, що для повного захисту порушених прав Позивача скасування спірної постанови і закриття провадження у справі є достатнім. Визнання дій по її складенню протиправними не є доцільним та така позовна вимога повністю охоплюється позовними вимогами, які, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року по справі №203/2598/19(2-а/755/80/2019) - скасувати.

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ №1336601 від 17 липня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Малушко Іриною Олександрівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова