Справа № 0940/2484/18
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа №0940/2484/18

адміністративне провадження №К/9901/23727/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Гусака М.Б.,

розглянув у спрощеному провадженні без повідомлення сторін касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 (суддя - Тимощук О.Л.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 (судді - Хобор Р.Б., Попко Я.С., Сеник Р.П.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька аграрна компанія" до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальності "Галицька аграрна компанія" (далі - позивач, Товариство, ТОВ "Галицька аграрна компанія") звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.12.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість" (далі - ПДВ) на 738' 448,00 грн (590' 758,00 грн - за податковими зобов`язаннями, 147' 690,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)).

Позовні вимоги обґрунтовано доводами Товариства, що воно не вчиняло податкових правопорушень, які зафіксовано у акті перевірки. Позивач зазначає, що придбане паливо повністю було використано у межах господарської діяльності під час вирощування сільськогосподарських культур, що підтверджено відповідними первинними документами. Реальність господарських операцій між ТОВ "Галицька аграрна компанія" та ТОВ "Техкомвест" з постачання останніми на адресу Товариства товарів (засоби захисту рослин), за результатами яких до складу податкового кредиту за січень-жовтень 2016 року включено ПДВ в сумі 314' 163,00 грн, також підтверджена первинним документами, які складені у відповідності до вимог норм чинного законодавства та умов господарського договору з цим контрагентом.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд рішенням від 13.03.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019, адміністративний позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 12.12.2018 № в частині збільшення грошового зобов`язання з ПДВ за податковим зобов`язанням в сумі 276' 595,00 та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 69' 149,00 грн, що в загальному розмірі становить 345' 744, 00 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не спростував достатніми доказами висновок контролюючого органу про безтоварність господарських операцій з ТОВ "Техкомвест", водночас використання палива у межах здійснених сільськогосподарських робіт позивач підтвердив первинними документами, які відповідають вимогам, встановленим частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Зокрема, Товариство надало відомості щодо видачі дизельного пального, у яких зафіксовано, що пальне було видано водіям сільськогосподарської техніки, яка залучалась до виконання сільськогосподарських робіт, безпосередньо на АЗС, де воно зберігалося; відомості містять інформацію щодо дати, кількості виданого пального, щодо сільськогосподарської техніки, для заправки якої було використано дизельне пальне, а також інформацію щодо посади, прізвища осіб, які передавали/приймали товар (пальне), та їх підписи. Відтак, ці відомості є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують факт використання позивачем дизельного пального в господарській діяльності.

ГУ ДФС подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що витрати дизельного пального з урахуванням марки сільгосптехніки, залученої Товариством на підставі договорів про надання сільськогосподарських послуг, та обсягу сільськогосподарських робіт, у зв`язку з виконанням яких пальне було списане в бухгалтерському обліку як використане, нормативно та документально необґрунтовані, тому донарахування податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 276'595,00 грн в ціні обсягу пального, яке не було використано позивачем в господарській діяльності, є правомірним.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, обґрунтування заперечень на касаційну скаргу, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що фактичною підставою для донарахування Товариству податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 276' 595,00 грн стали висновки, викладені в акті від 11.10.2018 №903/09-19-14-06/38712660, про порушення ТОВ "Галицька аграрна компанія", крім іншого, пунктів 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) внаслідок використання придбаного у ТОВ "Вог Рітейл" дизельного пального в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, та відображення в податковому обліку списання придбаного пального за операціями, які фактично не відбулися, а лише відображені на папері, внаслідок чого занижено ПДВ за липень, серпень, листопад 2015 року, квітень, травень, листопад 2016 року на загальну суму 347' 285,00 грн.

Висновок контролюючого органу про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку обґрунтований тим, що ТОВ "Галицька аграрна компанія" згідно з даними бухгалтерського обліку впродовж 2015 - 2016 років здійснило списання нафтопродуктів (дизельного пального) на виробничі витрати у загальній кількості 135' 474 л вартістю 1' 736' 423,34 грн, використання яких у господарській діяльності Товариства не підтверджено первинними документами. Списання пального позивачем здійснено на підставі актів про використання (списання) пального для потреб заправки сільськогосподарської техніки на виконання сільськогосподарських робіт з дискування, культивації, посіву, внесення добрив, обприскування, обмолоту, збору врожаю. При цьому згідно з даними бухгалтерського обліку на балансі у ТОВ "Галицька аграрна компанія" відсутні власні чи орендовані транспортні засоби, сільськогосподарська техніка. Позивач не надав документів, які б підтверджували рух пального із місця зберігання (Богородчанський район, село Підгіря, вул. Фермерська, 21) до місця його безпосереднього використання (місце здійснення діяльності - населені пункти Калуського та Галицького районів Івано-Франківської області). Також Товариством під час перевірки не були надані документи, які б підтверджували фактичне використання пального та, відповідно, зв`язок списаного пального із господарською діяльністю Товариства, зокрема, не надано шляхові листи, товарно - транспортні накладні чи інші документи, що підтверджують використання пального в господарській діяльності. Відповідач вважає, що, крім документів, складених про списання пального, позивач мав надати документи, на підставі яких можливо розрахувати списання конкретної кількості пального при проведенні конкретного виду робіт. Відтак, за відсутності таких документів Товариство фактично використання пального не підтвердило, відповідно такі операції вчинені поза межами господарської діяльності Товариства і повинні оподатковуватися згідно з підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК.

Враховуючи, що списання пального в кількості 26' 295 л на суму 353' 450,00 грн, в тому числі ПДВ - 70' 690,00 грн, здійснювалося в липні, серпні 2015 року, тобто на момент перевірки минуло більше ніж 1095 днів, контролюючий орган згідно з податковим повідомленням-рішенням від 12.12.2018 № збільшив грошове зобов`язання з ПДВ на 276' 595,00 грн та застосовав штрафні (фінансові) санкції у розмірі 69' 149,00 грн.

У судовому процесі встановлено, що в липні 2015 року - червні 2016 року ТОВ "Галицька аграрна компанія" на підставі договору поставки від 07.07.2015 №НО5118 придбало у ТОВ "Вог Рітейл" дизельне паливо в кількості 135' 474 л на загальну суму 2' 096' 927,98 грн, в тому числі ПДВ - 347' 285,00 грн. За умовами договору поставка пального здійснювалась за рахунок продавця із залученням перевізників.

На підтвердження придбання дизельного палива позивачем надано первинні документи, копії яких долучені до матеріалів справи, зокрема: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (ТТН) форми №1-ТТН (нафтопродукт). В усіх ТТН пунктом навантаження вказано вул. Нивки, 60-в, село Марківці (Івано -Франківська область, Тисменицький район), а пунктами розвантаження - село Підгір`я (Івано-Франківська область, Богородчанський район) та село Задарів (Тернопільська область, Монастириський район).

Також між ТОВ "Галицька аграрна компанія" та ПСП "Оскар", яке є засновником позивача, укладено договір суборенди нежитлового приміщення від 01.03.2015 №01/2015/1 (а.с. 200-202, т. 1), за умовами якого ТОВ "Галицька аграрна компанія" (суборендар) приймає у строкове платне користування (суборенду) для використання у господарській діяльності приміщення (споруди): нежитлові приміщення площею 20 кв. м, розташовані за по вул. Фермерська,21 в селі Підгір`я (Богородчанський район, Івано-Франківська область); резервуар (ємність) для зберігання нафтопродуктів об`ємом 26 куб.м. Приймання-передача приміщення здійснена відповідно до акта прийому-передачі до договору суборенди нежитлового приміщення.

Транспортування придбаного палива з с. Задарів Монастириського району Тернопільської області до орендованого резервуара та зберігання дизельного палива (село Підгір`я, Івано-Франківська область, Богородчанський район) підтверджено позивачем наявними у матеріалах справи копіями ТТН на відпуск нафтопродуктів: від 30.10.2015 №ВТР003, №ВТР001, №ВТР002, змінними звітами АЗС від 25.04.2016, 05.05.2016, 06.05.2016, 10.05.2016, 13.05.2016, 15.06.2016, 31.05.2016, 27.05.2016, 04.12.2015 та журналами обліку надходження нафтопродуктів на АЗС.

У зв`язку з відсутністю власних основних засобів та здійснення повного виробничого циклу вирощування сільськогосподарських культур (посів, обробіток та збір урожаю (зернових культур)) на орендованих сільськогосподарських угіддях протягом 2015 - 2017 років (у 2015 році на площі - 2556 гектарів, у 2016 році на площі - 1760 гектарів та у 2017 році на площі - 1555 гектарів сільськогосподарських угідь) ТОВ "Галицька аграрна компанія" залучено підрядників: ПСП "Оскар", ПП АП "Агро-Дружба", ТзОВ "Слав-Агро" (договори від 20.07.2015 №20/07/15-3, від 01.02.2014 №11/02-2014, від 20.01.2016 №20/01-2016 та від 16.09.2016 №136/3-09/16 відповідно). За умовами вказаних договорів підрядники (виконавці) зобов`язалися надати позивачу (замовнику) комплекс сільськогосподарських послуг щодо повного циклу вирощування сільськогосподарської продукції із використанням власної сільськогосподарської техніки, своєчасна заправка якої паливом передбачена за рахунок замовника. Виконання сільськогосподарських робіт ПП АП "Агро-Дружба", ПСП "Оскар" та ТзОВ "Слав-Агро" підтверджено копіями актів здачі-прийняття робіт (послуг) від 12.11.2015 №ОУ-0000178, від 07.10.2015 №ОУ-0000056, від 25.04.2016 №19, від 31.05.2016 №35. Відпуск нафтопродуктів ПП АП "Агро-Дружба", ПСП "Оскар" та ТзОВ "Слав-Агро" відображено позивачем у відомостях на відпуск-внутрішнє переміщення нафтопродуктів від 13.11.2015 (за період з 31.10.2015 по 12.11.2015), від 31.05.2016 (за період з 25.04.2016 по 31.05.2016), від 30.11.2016 (за період 18.10.2016 по 30.10.2016).

Списання палива на виконання сільськогосподарських робіт спеціалізованою сільськогосподарською технікою відображено позивачем в актах про використання (списання) палива від 31.07.2015 №1, від 06.08.2015 №2, від 13.08.2015 №3, №4, №5, №6.

Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий цього пункту).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (частина перша статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16.07.1999 №996-XIV).

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК).

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів (послуг) сум ПДВ до податкового кредиту є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності та за наявності належного документального підтвердження як придбання товарів (послуг), так і їх подальшого використання в зазначених цілях.

Відповідно до положень підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК у разі якщо такі товари (послуги), необоротні активи в подальшому починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника ПДВ (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 ПК), платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК, зведену податкову накладну за товарами (послугами), необоротними активами, придбаними (виготовленими) з ПДВ.

Норми витрат паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ) на автотранспорті встановлені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 "Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" з подальшими змінами і доповненнями.

Норми витрат пального для сільгосптехніки нормативним чи іншим актом не встановлені.

Проте, чинне законодавство не містить заборони господарюючому суб`єкту самостійно розробити та запровадити індивідуальні норми витрат палива для певного виду сільськогосподарської техніки з урахуванням технічної документації, інформації, наданої виробником, умов використання техніки, її технічного стану із застосовуванням коригуючих коефіцієнтів, пов`язаних, наприклад, із сезонним періодом експлуатації. Затверджені керівником підприємства базові норми витрат пального і коригуючі коефіцієнти будуть мати силу локальних норм.

Право господарюючого суб`єкта розробляти свої форми документів передбачене статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктами 2.4, 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з наступними змінами і доповненнями).

Суди попередніх інстанцій, дослідивши надані позивачем облікові документи (відомості на відпуск-внутрішнє переміщення нафтопродуктів, акти про використання (списання) палива) дійшли висновку щодо їх достатності як доказів, які підтверджують доводи Товариства, що пальне в обсязі 135' 474 л було використане ним в операціях, здійснених у межах господарської діяльності. При цьому доводи відповідача про недотримання учасниками господарських операцій вимог цивільного законодавства щодо істотних умов договору про надання послуг суди відхилили, пославшись на право сторони в договорі вільного вибору договору, а доводи про відсутність економічного змісту в операціях із щоденної, до того ж неодноразової, заправки сільгосптехніки на АЗС, яка розташована на значній відстані від місця виконання сільськогосподарських робіт з використанням цієї техніки (на відстані від 46 км до 73 км) - що контролюючий орган не уповноважений перевіряти діяльність платника податків на її відповідність критеріям економічної доцільності.

Частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина друга цієї статті).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина третя цієї ж статті).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині, якої стосується касаційна скарга, не відповідають зазначеним вимогам.

Дійсно, недотримання учасниками господарської операції вимог цивільного або господарського законодавства щодо істотних умов договору під час його укладення не має безпосереднього впливу на результати податкового обліку. Значення для податкового обліку має факт господарської операції, її дійсний зміст, фінансовий результат та економічний ефект.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Поняття економічного ефекту в нормах ПК не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.

При цьому не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте з визначеного ПК поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.

Як вже зазначалося, суди першої та апеляційної інстанцій послалися на акти про використання (списання) пального як на достовірні докази, що підтверджують факт використання позивачем палива у господарській діяльності, залишивши поза увагою доводи відповідача, що зазначені в цих актах обсяги використаного пального не відповідають допустимим з точки зору розумних потреб нормам використання пального з урахуванням технічних характеристик сільгосптехніки, умов її експлуатації, обсягів виконаних робіт. Товариством не затверджено локальних документів, які б регламентували норми використання (списання) пального для виконання сільськогосподарських робіт з використанням техніки.

Так, відповідач доводить, що кількість списаного палива свідчить, що з урахуванням виконаних з використанням техніки робіт (внесення добрива, дискування, посів, культивація, коткування, підживлення та оброблення посівів) були оброблені землі, загальна площа яких більша, ніж площа орендованих позивачем земельних ділянок.

Відповідач вказував, що так само не відповідають розумним нормам денні витрати Товариством пального на заправку одного комбайна марки "John Deer 9500" від 700 л до 1070 л, тракторів марок "John Deer 8335R" та "John Deer 8310R" від1250 л до 1320 л, що з врахуванням технічних характеристик цієї техніки відповідало б її експлуатації більше 20 годин на добу та обробці 191 га землі.

Судами попередніх інстанцій також не взяті до уваги та не перевірені доводи відповідача щодо відсутності у Товариства документів, які б засвідчували рух пального від місця зберігання (село Підгір`я, Івано-Франківська область, Богородчанський район) до місця виконання сільськогосподарських робіт (населені пункти Калуського та Галицького районів Івано-Франківської області).

Ці доводи контролюючого органу судом не перевірялися, тоді як вони справедливо ставлять під сумнів доводи позивача про використання пального в обсягах, якого стосується спір, в операціях в межах господарської діяльності.

Поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилося і те, що фактичне отримання палива та здійснення заправки через мережу АЗС має бути підтверджено розрахунковим документом установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт відпуску пального. Таким документом є документ, роздрукований реєстратором розрахункових операцій.

Це відповідає пункту 34 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442, згідно з яким заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться операторами АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки.

Для реєстрації розрахункових операцій на АЗС в Державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій зареєстровані спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати, які забезпечують реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів. Відпуск нафтопродуктів операторами АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки без проведення реєстрації операції з відпуску технічно виключається.

Відтак, на обсяги придбаного пального на АЗС (такий спосіб заправки сільгосптехніки, використаної позивачем для виконання робіт, встановлений у справі) у Товариства повинні бути документи, роздруковані реєстратором розрахункових операцій. Відповідність обсягів придбаного пального з обсягами використаного пального може свідчити про використання пального в господарській діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Наведені вище обставини свідчать про наявність підстави, встановленої наведеною нормою, для скасування ухвалених у справі судових рішень в оскаржуваній частині, оскільки допущені судами попередніх інстанцій порушення норм частини другої статті 73, статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України унеможливлюють висновок щодо правильності вирішення спору.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 349, пунктом 1 частини 2 статті 353, частиною 1, частиною 5 статті 355, статті 356, статті 359, Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 12.12.2018 № про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ за податковим зобов`язанням на 276' 595,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 69' 149,00 грн скасувати, справу в цій частині позовних вимог передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко

М.М. Гімон

М.Б. Гусак ,

Судді Верховного Суду