Справа № 640/21964/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року, суддя Кузьменко А.І., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому просило: стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 748 грн; зобов`язати відповідача зарахувати час вимушеного прогулу до 05 квітня 2018 року у вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 лютого 2016 року ним було подано рапорт про звільнення з органів національної поліції через хворобу. Проте, наказом від 29 лютого 2016 року №131 о/с його звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". В подальшому, наказом від 05 квітня 2018 року №300 о/с внесено зміни до наказу від 29 лютого 2016 року №131 о/с щодо підстави звільнення позивача, а саме: вважається, що позивач звільнений з 04 квітня 2016 року за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Враховуючи, що у період з лютого 2016 по квітень 2018 року він, позивач, вважався таким, що звільнений через службову невідповідність, неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало його працевлаштуванню, отже наявні підстави для виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та зарахування вказаного періоду до вислуги років.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Департаменту захисту економіки Національної поліції України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 107 748 (сто сім тисяч сімсот сорок вісі) грн 00 коп. Рішення в частині присудження ОСОБА_1 грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місць, що становить 4 428 (чотири тисячі чотириста двадцять вісім) грн звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що наказом Національної поліції України від 29 лютого 2016 року №131 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Наказом Національної поліції України від 05 липня 2016 року №462 о/с внесено часткові зміни до пунктів наказів Національної поліції України від 29 лютого 2016 року №131 о/с щодо звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , а саме: у зв`язку з перебуванням його на лікуванні з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2016 року вважати його звільненим зі служби в поліції з 04 квітня 2016 року.

У подальшому, наказом Національної поліції України від 05 квітня 2018 року №300 о/с внесено зміни до пункту наказу Національної поліції України від 29 лютого 2016 року №131 о/с (зі змінами, унесеними наказом Національної поліції України від 05 липня 2016 року №462 о/с) щодо звільнення зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 з 04 квітня 2016 року, а саме: вважати його звільненим зі служби з поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

На підтвердження неможливості працевлаштування після незаконного звільнення відповідачем зі служби в Національній поліції, позивач долучив до позовної заяви відповідні докази.

Так, відповідно до довідок від 07 квітня 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Смакінком", від 14 липня 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІОНІС ГРУП ЛТД", від 23 вересня 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "База відпочинку Десна", від 06 лютого 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрешпоінт", від 14 квітня 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай Хаус" від 02 серпня 2017 року СТ "Агронікс", від 07 грудня 2017 року Приватного підприємства "Крістіна Ко", від 17 січня 2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа Груп", від 06 березня 2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Тризуб Січ" позивачу відмовлено у прийнятті на роботу, оскільки він звільнений через службову невідповідність.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Отже, вищезазначена норма закону чітко визначає, що у разі визнання причин звільнення неправильним, орган який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати правильну причину звільнення. Окрім того, зазначений орган, який розглядає трудовий спір, у разі якщо неправильне формулювання причин звільнення перешкоджало працевлаштуванню, приймає рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як встановлено судом, зміни до наказу щодо формулювання причин звільнення позивача зі служби були внесені самостійно Національною поліцією України відповідно до наказу №300о/с від 05.04.2018 року.

Позивач звертався до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення атестаційної комісії, про визнання протиправним та скасування наказу від 29 лютого 2016 року про звільнення позивача зі служби, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 червня 2018 року визнано протиправним та скасовано висновок атестаційної комісії від 12 січня 2016 року про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Із тексту судового рішення вбачається, що питання щодо внесення відповідачем змін до наказу про звільнення позивача зі служби було предметом судового розгляду та з урахуванням того, що має місце висновок про непридатність позивача до військової служби, відсутні підстави для скасування наказу про його звільнення.

Окрім того, судом у даному рішенні зазначено, що позовна заява та інші матеріали справи не містять посилань на те, що формулювання наказу відповідачем перешкоджало працевлаштуванню позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення зарплати не підлягають задоволенню.

Таким чином, судом питання щодо стягнення зарплати вже вирішувалось, проте у задоволенні таких вимог було відмовлено.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача довідки щодо відмови позивачу у працевлаштуванні у позивача були наявні, проте з невідомих для неї причин їх не було надано до суду першої інстанції, а в суді апеляційної інстанції відмовлено у їх прийнятті, оскільки вони подані з порушенням вимог КАС України.

Із наказів №131 о/с від 29.02.2016 року та наказу №462 о/с від 05.07.2016 року вбачається, що позивача було звільнено зі служби з 04 квітня 2016 року.

Зазначений наказ з відповідними змінами є діючим, не скасований в судовому порядку.

Таким чином, починаючи з 04 квітня 2016 року позивач є звільненим зі служби в Національній поліції України за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Подання позивачем доказів, які свідчать про неможливість працевлаштування після звільнення, на думку колегії суддів, не є підставою для стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Зазначені довідки суд не може визнати належними доказами.

Так, довідку ТОВ «Діоніс Груп ЛТД» від 14.07.2016 року підписано виконуючим обов`язки, тоді як прізвище такої особи не заначено; довідку ТОВ «База відпочинку Десна» від 23.09.2016 року підписано ОСОБА_2 без зазначення посади даної особи; довідку ТОВ «Скай Хаус» від 14.04.2017 року підписано директором ОСОБА_5., тоді як фактично директором був ОСОБА_3 ; довідку від 02.08.2017 року СТ «Агронікс» підписано головою ОСОБА_4 тоді як головою товариства є ОСОБА_6

У постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Отже, у правовідносинах, що стосуються підстав і порядку звільнення поліцейських зі служби, норми Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року 580-VIII (далі - Закон України "Про Національну поліцію") будуть мати пріоритет над нормами трудового законодавства, які до таких правовідносин застосовуються тільки, якщо до нього відсилають норми Закону України "Про Національну поліцію" або у випадку, коли Закон України "Про Національну поліцію" відповідні правовідносини не регулює.

Згідно ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» (Закон набрав чинності з 07.11.2015 року) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції визначено наказом МВС від 06.04.2016 року №260. Наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 6 Порядку поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Таким чином, чинним законодавством України, яке регулює питання виплати грошового забезпечення працівникам Національної поліції, не передбачено виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а лише виплачується грошове забезпечення у разі визнання звільнення незаконним та поновлення на службі.

Як зазначено судовою колегією вище, наказ про звільнення позивача зі служби не було визнано в установленому законом порядку незаконним і позивача не було поновлено на службі, а отже відсутні підстави для виплати грошового забезпечення за вимушений прогул.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а тому рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленям постанови про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ст. 317 КАС України).

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити у справі постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 17 грудня 2019 року.