Справа № 520/1634/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 р.Справа № 520/1634/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., повний текст складено 15.08.19 року) по справі № 520/1634/19

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС

про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з просив визнати протиправним та скасувати:

- рішення Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA807000/2018/001346/2 від 18.12.2018 р.,

- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA80719/2018/00514 від 18.12.2018 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 р. адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA807000/2018/001346/2 від 18.12.2018 р.

Скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA80719/2018/00514 від 18.12.2018 року.

Харківська митниця ДФС (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права,не відповідність висновків обставинам справи, ст.ст. 52-64, 257, 266 Митного кодексу України, врахування судом доказів, які не надавалися митному органу під час прийняття рішення. Зазначає, що позивачем всупереч ст. 53 МК України, не були надані документи про оплату автомобіля, на запит про надання додаткових документів позивачем документів не надано, а надано їх лише в суді. Отже, з огляду на наявні недоліки поданих документів та ненадання додаткових документів, беручи до уваги сформовану автоматизованою системою митного оформлення "Інспектор" цінову інформацію по даному транспортному засобу по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN), відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості. Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про правомірність оскаржуваних рішень та необґрунтованість позовних вимог.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 23.11.2018 р. між позивачем (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується придбати від імені позивача та ввезти транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель - Caravelle, VIN-код - НОМЕР_1 на територію України, оформити всі відповідні документи стосовно покупки автомобіля та подальшою передачею автомобіля та документів замовнику зі сплатою всіх зборів , зазначених в довіреності від 23.11.2018 р. № 2564.

Згідно п. 3 договору замовник бере на себе відповідальність стосовно передачі коштів за транспортний засіб у розмірі 5000 євро, які виконавець повинен сплатити за придбання автомобіля готівковим розрахунком. Передача коштів виконавцю здійснюється на підставі акта приймання-передачі грошових коштів, який підписується сторонами (а.с. 16).

23.11.2018 р. ОСОБА_1 передані грошові кошти для придбання автомобіля в розмірі 5000 євро ОСОБА_2 , видано довіреність, якою уповноважено ОСОБА_2 , зокрема подавати та одержувати різного виду довідки, документи, декларації, заяви, оформляти митні декларації на ввезення транспортних засобів на територію України, що підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів, довіреністю (а.с.15, 17).

26.11.2018 р. між позивачем та ТОВ "Компас логістік" укладено договір доручення № 2342 з надання послуг митного брокера (а.с. 104-106).

25.11.2018р. на підставі договору купівлі-продажу "Kaufvertrag fur ein gebrauchtes Kraftfahrzeug" ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель - Caravelle, VIN-код - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, за ціною 5000 Євро.(а.с.21)

З метою митного оформлення вказаного автомобіля , брокером ТОВ " Компас Логістик" до Харківської митниці ДФС подано 05.12.2018 р. митну декларацію №UA807190/2018/023132, у якій митна вартість імпортованого автомобіля VOLKSWAGEN визначена за основним методом , в сумі 5000 євро. (а.с. 22).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією були подані: договір купівлі-продажу транспортного засобу "Kaufvertrag fur ein gebrauchtes Kraftfahrzeug" від 25.11.2018 р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 04.04.2013 р.; довіреність № 2564 від 23.11.2018 р.; квитанції №1-1821К від 05.12.2018 р., № 48-1752К від 27.11.2018 р.; закордонний паспорт № НОМЕР_4; паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 21.05.2008 р.; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2018/317499.

За результатами розгляду поданих декларантом документів та проведення сформованих автоматизованою системою митного оформлення "Інспектор-2006" митних формальностей, інспектором митниці за допомогою електронних засобів зв`язку, був направлений запит від 05.12.2018р. для підтвердження заявленої митної вартості з підстав не достатності документів для визначення складових митної вартості, в якому запропоновано декларанту надати додаткові документи, зокрема:

- платіжні документи, митну декларацію на вивіз валюти, банківські документи щодо здійснення оплати;

- каталоги, специфікації, прейскуранти, інформація аукціону, сайтів, пропозиції; копії митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.(а.с.67).

Декларантом на вимогу митного органу додаткові документи не надавалися.

У зв`язку з цим, 18.12.2018 р. Харківською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості № UА807000/2018/0013462/2, згідно з яким митна вартість визначена в сумі 17250,00 євро. У графі 33 цього рішення, в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено: невідповідністьі обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також подані документи місять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, а також в зв`язку з ненадання декларантом витребуваних додаткових документів, не надання декларантом інформації щодо угод на ідентичні товари, інформації щодо угод на подібні товари, інформації щодо угод на ідентичні товари, відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, відсутності даних щодо витрат понесених на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, не надання документів інформації та документів, які мали вплив на процес формування ціни товару- на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку з виробництвом товарів, витрат на завантаження, вивантаження, страхування , транспортування до місця перетину митного кордону України, прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Ураїну. (а.с. 13).

18.12.2018 р. складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА807190/2018/00814 (а.с. 14).

Не погодившись з вищевказаними рішенням та карткою відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що коригуючи заявлену митну вартість із застосуванням другорядних методів - за ціною ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, відповідач не дотримався вимог статей 59, 60 Митного кодексу України. Зокрема, при застосуванні цих методів, використовано вартість, сформовану автоматизованою системою митного оформлення "Інспектор-2006". В той же час, на виконання вказаних норм, за основу має братись вартість однакових за всіма ознаками з оцінюваними товарами або ознаками, які мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, ввезених в Україну приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. Позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують правомірність та обґрунтованість застосування ним першого методу визначення митної вартості товару, а тому рішення митного органу є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч 2,3,5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 р. по справі № 826/8797/16., від 19.03.2019 р. по справі №810/4116/17.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 р. по справі №809/1469/16.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято з підстав невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також подані документи місять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, а також в зв`язку з ненадання декларантом витребуваних додаткових документів, не надання декларантом інформації щодо угод на ідентичні товари, інформації щодо угод на подібні товари, інформації щодо угод на ідентичні товари, відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, відсутності даних щодо витрат понесених на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, не надання документів інформації та документів, які мали вплив на процес формування ціни товару- на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку з виробництвом товарів, витрат на завантаження, вивантаження, страхування , транспортування до місця перетину митного кордону України, прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Ураїну.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що декларантом разом з митною декларацією надано митному органу достатній обсяг документів для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, в тому числі документ, що підтверджує оплату вартості товару, зокрема договір купівлі-продажу "Kaufvertrag fur ein gebrauchtes Kraftfahrzeug" від 25.11.2018 р., викладений німецькою мовою.

Митним органом не наведено в оскаржуваному рішенні конкретних підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, чи які б спростовували зміст договору купівлі-продажу на суму 5000 Euro, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем-нерезидентом автомобіля марки «VOLKSWAGEN» модель «Caravelle», та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 5000 Euro та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

Колегія суддів зазначає, що вищевказаним договором визначена вартість транспортного засобу - 5000,00 Євро. , оплата проведена готівкою, що підтверджується актом передачі грошових коштів.

Наведені обставини свідчать, що позивачем сплачено вартість вживаного імпортованого автомобіля у розмірі 5000,00 євро готівкою, а продавець дану готівку отримав, у зв`язку з чим у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості товару.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо не доведення митним органом наявності розбіжностей щодо ціни автомобіля, в поданих документах.

Також колегія суддів зазначає, що якщо за твердженням декларанта, страхування товару не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту. При цьому, понесених позивачем витрат на страхування товару митницею не доведено, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

З приводу посилання відповідача на ненадання декларантом банківських платіжних документів, колегія суддів зазначає, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. У даному випадку колегія суддів вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (договору, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Доводи апеляційної скарги щодо врахування судом першої інстанції доказів, які не надавалися декларантом під час митного оформлення, а саме договору про надання послуг від 23.11.2018 р., акт приймання-передачі грошових коштів від 23.11.2018 р., акт приймання-передачі транспортного засобу від 28.11.2018 р., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки не надання таких документів не свідчить про їх відсутність, крім того митницею останні не витребовувались в якості додаткових документів. Також акт передачі транспортного засобу договір надання послуг не є документами, які впливають на визначення митної вартості автомобіля. (а.с. 16-18).

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, а тому не позбавлений можливості надати такі докази під час судового розгляду справи.

Разом з тим, ненадання додаткових документів, у тому числі і висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, акту передачі транспортного засобу, договору надання послуг не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, знову ж таки якщо подані декларантом документи, відповідно до частини другої статті 53 МК України, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості товару та не містять розбіжностей. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідач не навів в рішенні про коригування митної вартості конкретних підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, чи які б спростовували зміст договору про купівлю автомобіля за ціною 5000,00 євро.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів недостовірності заявленої декларантом вартості транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель - Caravelle, 2013 року випуску.

Також колегія суддів звертає увагу, що митницею було визначено митну вартість автомобіля відповідно до ст.59 МК України за ціною ідентичного товару на підставі наявної у митниці цінової інформації щодо ідентичних товарів.

Відповідно до ч.1. ст.59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно ч. 2 ст.59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Відповідно до ч.4 ст. 59 МК України ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено про визначення митної вартості товару на підставі інформації з програми інформаційного електронного довідника Schwake від 05.12.2018р. №009353/28199964 відповідно строку експлуатації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що в заключній частині звіту вартість подібного автомобіля з пробігом у 198333 км. за оцінкою становить дві суми від 14250 євро до 17 150 євро, проте митним органом ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не доведено та не обґрунтовано визначення вартості автомобіля за найвищою ціною - 17 150 євро.

Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження проведення порівняння придбаного позивачем автомобіля та подібного до нього, з урахуванням усіх характеристик транспортного засобу, зокрема, року випуску, об`єму та типу двигуна, потужності, пробігу тощо.

Таким чином, митним органом не наведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару, щодо застосування під час коригування митної вартості товару вартості саме ідентичних товарів, у яких наявні ідентичні характеристики, з дотриманням умов визначених ст. 59 МК України.

Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недостатності поданих документівх, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 23.04.2019 р. по справі №810/1479/16.

Таким чином, колегія суддів вважає, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані необхідні документи, що передбачені ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, які за своїм змістом не суперечать один одному і не містять жодних розбіжностей, а митним органом не доведено обставин, які б давали підстави для сумнівів щодо достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною вказаною у договорі. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки відповідача про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною договору. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості, оскільки надані для митного оформлення документи не містять розбіжностей, а їхні дані піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року по справі № 520/1634/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 16.12.2019 року