Справа № 640/17218/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Норіс» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Норіс» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Норіс» (далі - Позивач, ПАТ «Норіс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Відповідач, ГУ Держгеокадастру у Київській області) про:

- визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 20.12.2018 року № 848-ДК про здійснення державного контролю земельного законодавства при використанні земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:5147 по вул. Київській в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області;

- визнання протиправними дій ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо здійснення державного контролю земельного законодавства при використанні земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:5147 по вул. Київській в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області та складання акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 11.01.2019 року № 848-ДК/8/АП/09/01/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2019 року повернуто позову заяву на підставі п. 9 ч. 3 ст. 169 КАС України у зв`язку з відсутністю поважних причин для поновлення строку звернення до суду. При цьому суд першої інстанції підкреслив, що, оскільки про намір ГУ Держгеокадастру у Київській області провести перевірки ПАТ «Норіс» був обізнаний у грудні 2018 року, копію оскаржуваного наказу отримав 10.01.2019 року, а з актом перевірки був ознайомлений 18.01.2019 року, то звернення до суду 06.09.2019 року відбувалося поза межами встановленого КАС України шестимісячного строку за відсутності поважних причин його пропуску. Крім того, суд відхилив посилання Позивача на те, що перебіг строку необхідно обчислювати з квітня 2019 року, тобто з моменту, коли останній дізнався про існування кримінального провадження, пов`язаного з результатами перевірки, оскільки відповідні обставини на строки звернення до суду із позовом до ГУ Держгеокадастру у Київській області не впливають.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що початок перебігу строку звернення може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою. Сама по собі незаконність наказу та дій щодо проведення перевірки не є підставами звернення до суду за відсутності порушення законних прав та інтересів позивача, а тому, станом на січень 2019 року строк звернення до суду із вказаним позовом не розпочався. Фактично, як наполягає Апелянт, останній дізнався про порушення своїх прав 10.04.2019 року, коли виявив існування кримінального провадження на підставі матеріалів перевірки, а тому єдиним можливим способом захисту прав останнього є їх оскарження у судовому порядку.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.12.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник Позивача наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги з викладених у ній підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Залишаючи даний адміністративний позов без руху з підстав, що очікування прийняття ГУ Держгеокадастру у Київській області розпорядчого документу щодо усунення порушень вимог законодавства не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, Окружний адміністративний суд міста Києва в ухвалі від 30.09.2019 року встановив ПАТ «Норіс» десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Крім того, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.12.2018 року ПАТ «Норіс» отримало лист ГУ Держгеокадастру у Київській області від 22.12.2018 року № 848-ДК/0248/04/01/-18 з викликом для надання пояснень.

28.12.2018 року Позивачем направлено Відповідачу лист № 28/12-2018-1 з проханням надати копію листа ГО «Стоп свавіллю», який став підставою для винесення наказу № 848-ДК та документів на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю).

У відповідь ПАТ «Норіс» отримано лист ГУ Держгеокадастру у Київській області від 10.01.2019 року № 32-10-0.441-7/90-19, до якого додано копію наказу від 20.12.2018 року № 848-ДК та скарги ГО «Стоп Свавіллю».

У подальшому, 16.01.2019 року ТОВ «Компанія з управлінням активами «Інвестиційні партнери», яке здійснює управління активами ПАТ «Норіс», отримало лист ГУ Держгеокадастру у Київській області від 04.01.2019 року № 848-ДК/0003/04/01/-19, який разом з актом перевірки переданий Позивачу 18.01.2019 року.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, Позивачем 22.01.2019 року подано заперечення на акт перевірки.

Крім того, 06.02.2019 року слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Київській області розпочато кримінальне провадження № 0000038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 239-1 Кримінального кодексу України (незаконне заволодіння ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель).

При цьому, як зазначає Позивач, підставою даного кримінального провадження, про існування якого ПАТ «Норіс» дізналося 10.04.2019 року, були матеріали перевірки, призначеної на підставі наказу від 20.12.2018 року №848-ДК.

З урахування наведеного, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. ст. 5, 122, 123 КАС України, прийшов до висновку про необхідність повернення позовної заяви на підставі п. 9 ч. 3 ст. 169 КАС України, оскільки Позивач був обізнаний про порушення своїх прав, починаючи з грудня 2018 - січня 2019 року, а тому реалізація права на судовий захист відбулася поза межами встановлених процесуальним законодавством строків.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, процесуальний закон встановлює загальний шестимісячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/922/17 та від 06.03.2019 року у справі №820/394/17.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується Позивачем, копію наказу від 20.12.2018 року №848-ДК останній отримав 10.01.2019 року, а з актом проведення перевірки ознайомився 18.01.2019 року.

В обґрунтування помилковості висновків суду першої інстанції Апелянт посилається на те, що перебіг строку позовної давності починається з моменту, коли останній 10.04.2019 року дізнався про існування кримінального провадження №0000038, розпочатого за наслідками перевірки, висновки якої викладені в акті від 11.01.2019 року. При цьому, за твердженням Позивача, доцільність оскарження наказу про проведення перевірки та дій щодо її проведення була відсутня з огляду на те, що до 10.04.2019 року за наслідками здійснення контролюючого заходу не було прийнято жодного розпорядчого акту, а клопотання ПАТ «Норіс» про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу правопорушення було приєднано до матеріалів справи та не розглянуто. Викладене, на переконання Апелянта, свідчить, що лише у випадку скасування наказу та визнання протиправними дій щодо проведення перевірки кримінальне провадження може бути закрите.

Разом з тим, така позиція ПАТ «Норіс», на переконання судової колегії, є помилковою, оскільки незгода суб`єкта господарювання з рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень з підстав їх протиправності не може залежати від іншої події та пов`язується з моментом, коли особи дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, тобто у січні 2019 року. Викладені у позовній заяві твердження щодо незаконності оскаржуваних наказу та дій жодним чином не пов`язані з фактом початку кримінального провадження, а тому доводи Апелянта про те, що лише шляхом визнання їх протиправними та скасування у судовому порядку у подальшому можна закрити кримінальне провадження №0000038, не дають підстав стверджувати про те, що шестимісячний строк звернення до суду необхідно обраховувати з моменту, коли ПАТ «Норіс» дізналося про існування такого кримінального провадження. Відтак, звернення до суду 06.09.2019 року із вимогами про скасування наказу та визнання протиправними дій щодо проведення перевірки та складання акту, про існування яких ТОВ «Нотіс» стало відомо не пізніше 18.01.2019 року, відбувалося поза межами шестимісячного строку, на чому обґрунтовано наголосив суд першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним обставинам щодо поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважити їх такими, що свідчать про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі Позивача, перешкод для реалізації права на звернення до суду в установлений процесуальним законом строк

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 25.01.2019 року у справі №826/8378/18, від 20.03.2019 року у справі 826/10451/18, від 05.06.2019 року у справі №826/17589/18.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки більше шести місяців Позивачем не ставилося питання щодо правомірності прийняття наказу від 20.12.2018 року та проведення перевірки, подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин такого тривалого зволікання із оскарженням спірних рішення та дій матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.11.2018 року у справі № 826/9774/16.

Разом з тим, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, що належним чином відображено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано зазначивши про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Норіс» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено «18» грудня 2019 року.