Справа № 640/3095/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3095/19 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України про визнання дій Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо несвоєчасного проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 , неправомірними та протиправними; стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 13.09.2013 р. по 26.12.2018 р. у розмірі 9 784 728,99 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном від 12.09.2013 року №592к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу документального забезпечення та контролю Управління документального забезпечення роботи та контролю 12 вересня 2013 року і зв`язку з реорганізацією Агентства держмайна України відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 3 вказаного наказу визначено у разі призначення пенсії державного службовця виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 місячних окладів. Підстава ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року по справі №759/6670/15-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року, визнано неправомірними дії УПФУ в Святошинському районі м. Києва щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" та зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" починаючи з 13.09.2013 року у редакції Закону, яка діяла на вказану дату.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2016 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 р. та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2018 року у справі 826/2772/16, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2016 року відповідачем 26.12.2018 року було проведено виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Звернувшись 23.01.2019 року до відповідача із заявою про виплату за період з 13.09.2013 по 26.12.2018 середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач отримав відмову.

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

При цьому стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати грошової компенсації.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року встановлено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Як зазначалось вище, на виконання постанови суду у справі 759/6670/15-а позивачу було призначено пенсію державного службовця та на виконання постанови у справі 826/2772/16 було виплачено позивачу суму грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів.

Таким чином, у разі прийняття судових рішень, статті 116 та 117 КЗпП не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити грошову допомогу замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2018 року у справі №810/1543/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо несвоєчасного проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2013 р. по 26.12.2018 р. в розмірі 9 784 728,99 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Є.О.Сорочко

суддя Є.В.Чаку