Справа № 1340/3661/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/8870/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Багрія В.М., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року (суддя першої інстанції Кухар Н.А., м. Львів, повний текст складено 15.07.2019),

В С Т А Н О В И В :

14 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування п. 16 наказу №1566 від 27 квітня 2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани та п. 1 наказу №2088 від 07 червня 2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді зняття щомісячної премії в розмірі 20%.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано п. 16 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 27.04.2018 № 1566 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани та п. 1 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.06.2018 № 2088 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зняття щомісячної премії в розмірі 20%.

Додатковим рішенням від 6 серпня 2019 року стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області в користь позивача судові витрати в сумі 2345 грн 42 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Із рішенням суду від 9 липня 2019 року не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення і прийняти нове - про відмову в позові. Аргументуючи незгоду, зазначив, що проведеним службовим розслідуванням було встановлено, що у певних кримінальних провадженнях, в тому числі, що здійснювалися позивачем, досудове слідство проводилось епізодично, непланомірно, не досліджено в повному обсязі обставин вчинення кримінального правопорушення, не забезпечено швидкого, повного і неупередженого розслідування, допущено порушення вимог ст.ст. 2, 9, 38, 91-93 КПК України. Так, у кримінальному провадженні №10002245 від 28 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 286 КК України слідчим ОСОБА_1 не забезпечено виконання ухвал суду про тимчасовий доступ до інформації про з`єднання споживачів телекомунікаційних послуг, не виконані доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України, слідчим не забезпечено їх виконання, відсутні документи реагування. При призначенні судово-медичної експертизи слідчим не поставлено питання щодо можливості врятувати життя потерпілого при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги. Враховуючи викладене, за порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 2, 9, 28, 91-93 КПК України, за допущені порушення, що виразились у незабезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування, порушення розумних строків, на позивача було правомірно накладено стягнення у вигляді догани. Також у подальшому до слідчого управління надійшла скарга ОСОБА_2 щодо неналежного розслідування кримінального провадження № 0002598, а також лист ГСУ про проведення перевірки. Проведеним службовим розслідуванням було встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні огляд вилучених речей проведено через чотири місяці після вчинення ДТП, потерпілу та свідка також допитано з перевищенням строку лише 4 травня 2018 року, заходи для встановлення інших свідків не вживались, у березні 2018 року слідчі дії не проводились, а судову авто-технічну експертизу призначено лише 6 квітня 2018 року, не зважаючи на висновки судово-медичної експертизи, якими встановлено тяжкі тілесні ушкодження потерпілої, не змінено кваліфікацію злочину. Враховуючи встановлені порушення службової дисципліни позивача вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді обмеження попереднім стягненням та зняття 20% щомісячної премії. Апелянт зауважив, що обидва службові розслідування проведено на законних підставах з дотриманням вимог чинного законодавства та встановлених строків. Позбавлення премії позивача відповідає ч. 12 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС зі специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 6 квітня 2016 року.

Позивач у судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги та наполягав на законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, що підтверджено відомостями про надсилання судової повістки на офіційну електронну адресу установи та отримання такої.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.04.2018 в слідче управління ГУ НП у Львівській області надійшло узагальнення ГСУ НП України №6492/24/3/5-2018 від 29.03.2018 щодо стану організації розслідування кримінальних проваджень про дорожньо-транспортні пригоди, вчинені в 2017 році, де особу водія не встановлено.

На підставі вказаного листа 18.04.2018 ГУ НП у Львівській області видало наказ № 1415 «Про призначення службового розслідування».

26.04.2018 на підставі наказу № 1415 від 18.04.2018 слідчим ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області підполковником поліції Фільварською-Драган Т.І. проведено службове розслідування за узагальненням ГУС щодо стану організації розслідування кримінальних проваджень про дорожньо-транспортні пригоди вчинені в 2017 році, де особу водія не встановлено.

Згідно висновку службового розслідування встановлено, що кримінальне провадження №0002245 від 28 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 286 КК України (старший слідчий 1 відділення з розслідування тяжких і особливо тяжких злочинів) СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області майор поліції Миськів П.І.) заслухано на оперативній нараді керівництва СУ ГУ НП у Львівській області. У кримінальному провадженні не забезпечено виконання ухвал суду про тимчасовий доступ до інформації про з`єднання споживачів телекомунікаційних послуг, не виконані доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України, слідчим не забезпечено їх виконання, відсутні документи реагування. При призначенні судово-медичної експертизи слідчим не поставлено питання щодо можливості врятування життя потерпілої при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги. Досудове розслідування проведено епізодично, не планомірно. Відсутній план розслідування.

27.04.2018 на підставі проведеного службового розслідування ГУ НП у Львівській області було прийнято наказ № 1566, згідно пункту 16 якого за порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 2, 9, 28, 91-93 КПК України, допущені при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002245, що виразилось у незабезпеченні швидкого, повного і неупередженого розслідування, порушення розумних строків, на старшого слідчого 1 відділення СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - догану.

Також 1 червня 2018 року на підставі скарги ОСОБА_2 на неналежне досудове розслідування кримінального провадження № 0002598 від 13.12.2017 ГУ НП у Львівській області було прийнято наказ «Про призначення службового розслідування».

06.06.2018 на підставі наказу від 01.06.2018 слідчим ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області підполковником поліції Фільварською-Драган Т.І. проведено службове розслідування за скаргою ОСОБА_2 від 03.05.2018 та складено відповідний висновок, згідно якого встановлено, що викладені у скарзі факти частково знайшли своє підтвердження. Так, встановлено, що огляд речей, під час якого було вилучено з автомобіля фару, проведено лише 2 квітня 2018 року, тобто майже через чотири місяці після ДТП; потерпілу ОСОБА_3 також допитано лише 2 квітня 2018 року, свідка ОСОБА_4 допитано 4 травня 2018 року, заходи щодо встановлення інших свідків не вжито; протягом березня 2018 року слідчих дій не проводилось; судову автотехнічну експертизу призначено лише 6 квітня 2018 року; не зважаючи на отриманий висновок судово-медичної експертизи, згідно якого у потерпілої було виявлено тяжкі тілесні ушкодження, злочин не перекваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

07.06.2018 ГУ НП у Львівській області на підставі проведеного службового розслідування прийнято наказ № 2088, згідно якого за порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 2, 9, 28, 91-93 КПК України, що виразилось в незабезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування, невиконанні свого обов`язку всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку, порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002598 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності старший слідчий ОСОБА_1 . Однак, враховуючи, що на нього вже було наказом від 27 квітня 2018 року № 1566 накладено стягнення - догану, вирішено обмежитись цим та зняти з нього щомісячну премію 20%.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність вказаних наказів з таких підстав.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №580).

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Оскільки, дисциплінарний статут Національної поліції України, який затверджений Законом України від 15.03.2018, набув чинності лише з 07.10.2018, на працівників рядового і начальницького складу Національної поліції України поширювалася дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (ДС ОВС), затвердженого Законом України від 22.02.2006.

Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень.

Так, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено порядок накладання дисциплінарних стягнень.

Згідно з частинами першою та другою цієї статті з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта).

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення (частина п`ята).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ (частина шоста).

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (частина восьма).

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо (частина десята).

12.03.2013 наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (далі - Інструкція №230) (на момент виникнення спірних правовідносин була чинна, втрата чинності 21.12.2018).

Пункт 1.2. Інструкції №230 визначає службове розслідування як комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Оформлення матеріалів службового розслідування регламентовано у розділі VIII Інструкції № 230. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Суд встановив, що 26.04.2018 на підставі наказу № 1415 від 18.04.2018 слідчим ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області підполковником поліції Фільварською-Драган Т.І. проведено службове розслідування за узагальненням ГУС щодо стану організації розслідування кримінальних проваджень про дорожньо-транспортні пригоди вчинені в 2017 році, де особу водія не встановлено.

Підставою для призначення службового розслідування було Узагальнення ГСУ НП України №6492/24/3/5-2018 від 29.03.2018 щодо стану організації розслідування кримінальних проваджень про дорожньо-транспортні пригоди, вчинені в 2017 році, де особу водія не встановлено, скероване на адресу слідчого управління ГУ НП у Львівській області 03.04.2018.

Як слідує із змісту висновку службового розслідування від 26.04.2018, було встановлено, що у кримінальному провадженні № 0002245 від 28 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 286 КК України старшим слідчим 1 відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) СВ Дрогобицького ВП ТУ НП у Львівській області майором поліції ОСОБА_1 не забезпечено виконання ухвал суду про тимчасовий доступ до інформації про з`єднання споживачів телекомунікаційних послуг, не виконані доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України, слідчим не забезпечено їх виконання, відсутні документи реагування. При призначенні судово-медичної експертизи слідчим не поставлено питання щодо можливості врятування життя потерпілого при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги. Досудове розслідування проведено епізодично, не планомірно. Відсутній план розслідування.

21.04.2018 старший слідчий ОСОБА_1 надав письмові пояснення по даному факту, в яких зазначив, що у нього в провадженні знаходилися матеріали досудового розслідування №0002245 від 28 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Досудовим розслідування встановлено, що 27 жовтня 2017 року приблизно о 20 годині на ділянці автодороги Нижанковичі-Самбір-Дрогобич-Стрий поблизу с. Нижні Гаї Дрогобицького району Львівської області на відстані 25 м до дорожнього знаку 5.53 ПДР України «Нижні Гаї 2» водій невстановленого автомобіля, рухаючись в напрямку м. Дрогобича, здійснив наїзд на ОСОБА_5 , після чого залишив місце пригоди. Внаслідок даної ДТП ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Також, у вказаних поясненнях позивач зазначив, що у цьому кримінальному провадженні він призначив судово-медичну експертизу трупа, на вирішення якої було поставлено ряд питань. Запитання про можливість врятування життя потерпілого в разі своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги на вирішення експертизи не ставилось, оскільки воно не відноситься до компетенції судово-медичної експертизи.

Окрім цього, позивач у цих пояснення зазначив, що під час розслідування кримінального провадження він звернувся до суду з клопотаннями та отримав ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до інформації, яка перебуває у володінні оператора телекомунікації мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» стосовно мобільного телефону потерпілої; тимчасовий доступ до інформації, яка знаходиться в операторів телекомунікації ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна», ТОВ «Лайфселл», про розташування базових станцій, які забезпечували зв`язок в зоні покриття ретрансляційних антен операторів, тип з`єднання, дата, час та тривалість з`єднання, ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання, ідентифікаційні ознаки терміналу, з якими відбувався сеанс зв`язку, з`єднання нульової тривалості. Виконання даних ухвал було доручено оперативному підрозділу Дрогобицького ВП. Однак, незважаючи на неодноразові нагадування, тимчасовий доступ та виїмка інформації до цього часу не були проведені.

Окрім цього, 06.06.2018 на підставі наказу від 01.06.2018 слідчим ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області підполковником поліції Фільварською-Драган Т.І. було проведено службове розслідування за скаргою на неналежне досудове розслідування кримінального провадження № 0002598 від 13.12.2017.

Позивач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що у нього в провадженні знаходилися матеріали досудового розслідування №0002598 від 13 грудня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зокрема, досудовим розслідування встановлено, що 12 грудня 2017 року приблизно о 17 год. 00 хв. на ділянці дороги по вул. Грушевського в м. Дрогобичі Львівської обл. навпроти будинку №74 відбулось зіткнення між автомобілем марки «ВАЗ 2107», під керуванням ОСОБА_2 , який їхав в напрямку залізничного вокзалу, та автомобілем марки «BMW Х5», зареєстрованим у Республіці Польщі, під керуванням водія ОСОБА_6 , який їхав в напрямку центру міста. В результаті ДТП, пасажири автомобіля «ВАЗ 2107» отримали тілесні ушкодження, з якими були доставлені у Дрогобицьку міську лікарню №1.

Позивач у вказаних поясненнях зазначив, що ним були проведені усі необхідні слідчі дії, зокрема судові експертизи проводились з метою виконання завдань кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Відносно порушення позивачем строків досудового розслідування, останній пояснив, що розслідування кримінального провадження №0002598 від 13 грудня 2017 року проводиться з дотриманням розумних строків, так як жодні строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень не порушені. Враховуючи складність кримінального провадження є необхідність у проведенні значної кількості експертиз, що спричиняє тривале розслідування.

Фактично, з висновків службових розслідувань видно, що відповідач вважає неналежними здійснення досудових розслідувань, які проводились позивачем, зокрема з огляду на несвоєчасність вчинення слідчих дій.

Відповідно до статті 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 38 КПК України досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Отже, для встановлення у діянні працівника з правовим статусом слідчого ознак дисциплінарного проступку необхідно щонайменше визначити: 1) які саме заходи передбачені законом для застосування у конкретному випадку в межах конкретного кримінального провадження, 2) чи мав працівник об`єктивну можливість застосувати ці заходи з урахуванням часових параметрів, службового навантаження, складності та об`ємності матеріалів кримінального провадження, технічних ресурсів тощо, 3) з яких причин були допущені зволікання, тяганина у реалізації повноважень слідчого.

Проте, з матеріалів справи слідує, що всі перелічені вище обставини були залишені суб`єктом владних повноважень поза увагою при проведенні службових розслідувань.

Відповідно до статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Отже, аналізуючи вищенаведені норми законодавства можна дійти висновку, що покликаючись на порушення розумних строків необхідно врахувати ряд обставин, що зумовили таке порушення. Втім відповідачем не встановлено обставин, які зумовили проведення позивачем слідчих дій саме у визначені ним терміни.

Окрім цього, суд звертає увагу, що юридичною підставою для видання оскаржуваних наказів ГУ НП у Львівській області обрано положення ст.ст. 12, 14, 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а фактичною підставою слугували викладені у висновках від 26.04.2018 та від 06.06.2018 судження про допущення порушень позивачем вимог ст.ст. 2, 9, 28, 91-93 Кримінального процесуального кодексу України під час розслідування кримінальних проваджень № 0002245 від 28.10.2017 та № 0002598 від 13.12.2017.

Також апеляційний суд звертає увагу, що слідчий є окремою незалежною процесуальною фігурою у кримінальному судочинстві. При цьому, до його компетенції входить визначення питань, що мають бути вирішені при проведенні експертизи. Відповідачем у висновку службового розслідування не мотивовано необхідність постановлення перед судово-медичним експертом питання про можливість врятування життя потерпілого в разі своєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги у провадженні № 0002245.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем при проведенні службового розслідування безпідставно не було взято до уваги, що до компетенції позивача як слідчого не відноситься контроль та забезпечення виконання доручень, наданих оперативному підрозділу в порядку ст. 40 КПК України. Згідно п. 8 розділу VІ наказу 575 від 7 липня 29017 року МВС України «Про затвердження Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» контроль за виконанням доручень слідчих працівниками оперативних підрозділів територіального органу, підрозділу поліції покладається на керівника теритоірального органу, підрозділу поліції.

При цьому, відповідач у висновку службового розслідування та у наказі про притягнення позивача до відповідальності не вказав, які конкретно передбачені чинним законодавством дії, не були вчинені слідчим ОСОБА_1 для забезпечення виконання ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до інформації у вищевказаному кримінальному провадженні № 0002245.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідач безпідставно вказав на відсутність плану розслідування у кримінальному провадженні, оскільки законодавець не визначив обов`язковості складання такого процесуального документа.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що при встановленні факту дисциплінарного проступку підлягає доведенню ряд факторів: - протиправності рішення, дії, бездіяльності особи; - вини особи; - наявності негативних (шкідливих) наслідків; причино-наслідкового зв`язку між протиправним діянням та порушенням дисципліни, невиконанням (неналежним виконання) покладених обов`язків. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно з`ясовувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати всіх розумних і доступних заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що перешкоджає встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Оцінюючи обґрунтованість висновків відповідача про порушення позивачем службової дисципліни, суд виходить із того, що такі мають прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

При цьому, належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов`язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Втім, вважати належним обґрунтуванням накладення на позивача дисциплінарних стягнень на підставі оскаржуваних наказів, які прийнятті у зв`язку з порушенням позивачем вимог ст.ст. 2 (Завдання кримінального провадження), 9 (Законність), 28 (Розумні строки), 91 (Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), 92 (Обов`язок доказування), 93 (Збирання доказів) Кримінального процесуального кодексу України, які містять загальні норми права та не конкретизують, що саме позивачем не було дотримано (порушено), свідчить про необґрунтованість оскаржуваних наказів та безпідставність накладення дисциплінарних стягнень.

Отже, відповідач не довів факту вчинення позивачем дисциплінарних проступків, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішень про застосування до позивача дисциплінарних стягнень.

Також, суд звертає увагу, що дисциплінарний Статут органів внутрішніх справ України не містить такого дисциплінарного стягнення як зняття премії.

Апеляційний суд також зауважує, що згідно частини 12 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС зі специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 6 квітня 2016 року, у випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці. Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Разом з тим, у даному випадку відповідач саме наказом про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності без дотримання вищевказаної встановленої процедури перерахунку премії позбавив позивача премії в розмірі 20%, при цьому без зазначення місяця, в якому здійснюватиметься цей захід.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення про визнання протиправним та скасування оскаржуваних наказів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. М. Багрій
М. П. Кушнерик
Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.