Справа № 560/3456/19
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3456/19
РІШЕННЯ

іменем України

16 грудня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову №22/225 від 10.10.2019 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало "анонімне повідомлення з питань оформлення трудових відносин". Між позивачем та фізичною особою ОСОБА_2 укладено цивільно-правову угоду від 02 вересня 2019 року, відповідно до якої виконавець зобов`язується виконати на свій ризик роботи, згідно з умовами цього Договору, а саме провести прибирання приміщення кав`ярні за адресою: АДРЕСА_1. Договір вступає в силу з моменту його підписання і укладений на термін з 02.09.2019 до 17.09.2019. Отже, станом на 17.09.2019 ОСОБА_2 , яка зазначена в акті інспекційного відвідування, мала відносини з позивачем на підставі договору цивільно-правового характеру. Відповідно до наказу ФОП ОСОБА_1 від 17.09.2019 № 3-К ОСОБА_2 прийнято на роботу продавцем з 18.09.2019. Станом на дату складення управлінням Держпраці у Хмельницької області Акту інспекційного відвідування - 23.09.2019, ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 . Також, відповідачем, зокрема, порушено строки повідомлення, передбачені п.6 Порядку №509 (не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду) про розгляд справи про накладення штрафу.

Ухвалою суду від 04.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

14.11.2019 судом отримано відзив на позов, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що 17 вересня 2019 року посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області згідно вимог п.33 Порядку №823 проведено інформаційно-роз`яснювальний та моніторинговий захід - відвідування за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (кавовий кіоск по АДРЕСА_1 ). У ході відвідування в кавовому кіоску самостійно здійснювала приготування та продаж кавових напоїв ОСОБА_2 . Інспекторами було прийнято рішення здійснити дії щодо підготовки до «інспекційного відвідування», як контрольного заходу, і запропоновано ОСОБА_2 письмово викласти пояснення. Інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1 було проведено з належної підстави, передбаченої Порядком №823, а саме на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування, прийнятого за результатами аналізу інформації отриманої з інших джерел (результату моніторингу стану дотримання вимог законодавства про працю підприємцем).

Оформлення трудового договору ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 18.09.2019 не спростовує того факту, що 17.09.2019 працівниця здійснювала самостійно приготування та продаж кавових напоїв без оформлення трудових відносин із роботодавцем.

При цьому, у цивільно-правовій угоді не вказано, яку саме кав`ярню зобов`язана прибирати громадянка ОСОБА_2 по вулиці Інститутській. Під час відвідування 17.09.2019 кав`ярні ФОП ОСОБА_1 в присутності інспекторів праці громадянка ОСОБА_2 здійснювала приготування та продаж кавових напоїв, а не прибирання.

Також у позовній заяві наводяться аргументи з посиланням на норми Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №509, які є нечинними. Норми щодо прийняття рішення про розгляд справи, повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи виключені із Порядку №509 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 (арк. спр. 33-36).

09.12.2019 судом отримано відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що здійснює господарську діяльність у м.Хмельницький по вул.Інститутська,14, а не по вул.Інститутська,13. При цьому, захід державного контролю в формі інспекційного відвідування здійснено відповідачем упродовж періоду з 18 вересня 2019 року по 23 вересня 2019 року в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України", яка з 14.05.2019 за рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі № 826/8917/17 визнана нечинною. Також, під час інспекційного відвідування інспектор не виконує контрольні функції, тому результати цих відвідувань (службова, пояснення, документи, отримані від суб`єкта відвідування, тощо) не можуть слугувати підставою для призначення інспекційного відвідування, оскільки під час відвідування (17.09.2019) інспектори праці не виконували контрольних повноважень, а лише мали забезпечити позивача інформацією та консультаціями щодо дотримання законодавства про працю (арк. спр. 69-73).

Ухвалою суду від 09.12.2019 заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 09.12.2019 про зміну та збільшення позовних вимог повернуто заявнику без розгляду (арк. спр. 87-88).

З`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог, так і заперечень, оцінивши надані докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

17 вересня 2019 року посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області складено службову записку, згідно якої було здійснено відвідування ФОП ОСОБА_1 , кавовий кіоск за адресою: АДРЕСА_1 , з метою інформування про найбільш ефективні способи дотримання законодавства про працю, моніторингу стану його дотримання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин. В ході вищевказаного відвідування в кавовому кіоску здійснювала реалізацію та продаж кавових напоїв особа, яка представилася як ОСОБА_2 , та вказала, що ознайомлюється з роботою у ОСОБА_1 . В кіоску перебувала одна. Враховуючи вищевикладену інформацію, вважають за доцільне проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 (арк. спр. 50).

18.09.2019 за №193 відповідачем прийнято наказ "Про здійснення інспекційних відвідувань посадовими особами Управління", згідно якого, зокрема, передбачено здійснення інспекційного відвідування по додержанню законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 . Підставою для прийняття цього наказу зазначено п.2, 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 (арк. спр. 52).

За результатами інспекційного відвідування відповідачем складно Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХМ2077/1748/АВ від 23 вересня 2019 року.

Згідно вказаного акту, у ході інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , враховуючи надані письмові пояснення ОСОБА_2 , яка вказала, що працює з 17 вересня 2019 року у ОСОБА_1 , встановлено, що трудові відносини із ОСОБА_2 17.09.2019 року належним чином не оформлені. Трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 у письмовій формі із вищевказаним найманим працівником (чи шляхом видання наказу про прийом) відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України не укладений, до початку допуску працівника до роботи своєчасно не подано відповідного повідомлення до органів ДФС, згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", що підтверджено та встановлено згідно отриманих пояснень. З цього приводу роботодавцем не надано належних підтверджуючих документів про оформлення трудових відносин із вищевказаною особою (арк. спр. 54-57).

Згідно повідомлення про одержання уповноваженою посадовою особою документів, для розгляду справи про накладення штрафу від 09.10.2019 за №5828/19, уповноважена посадова особа Управління 07.10.2019 року одержала Акт інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 № ХМ2077/1748/АВ від 23.09.2019 для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена статтею 265 Кодексу законів про працю України. Згідно вказаного повідомлення, воно отримано позивачем телефонограмою 09.10.2019, а також направлено йому рекомендованим листом 10.10.2019 (арк. спр. 43-45).

На підставі вказаного акту інспекційного відвідування управлінням Держпраці у Хмельницькій області 10 жовтня 2019 року було прийнято постанову №22/225 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою накладено на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 125 190 грн. (арк. спр. 46-47).

При цьому, разом з позовною заявою позивачем надано цивільно-правову угоду від 02.09.2019, укладену між ним та ОСОБА_2 , згідно якої остання зобов`язується виконувати на свій ризик роботи, згідно з умовами цього договору, замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Характер та вид роботи - провести прибирання приміщення кав`ярні за адресою: АДРЕСА_1. Договір укладений на термін з 02 вересня 2019 року до 17 вересня 2019 року (арк. спр. 28).

Згідно наказу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 17.09.2019 №3, призначено ОСОБА_2 на посаду продавця продовольчих товарів з 18.09.2019. Відповідний трудовий договір укладено 18.09.2019 (арк. спр. 29, 61).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з п.4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015, управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (п.п.5); накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці (п.п.50).

Відповідно до п. 33 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 (далі - Порядок №823), інспектор праці самостійно приймає рішення про необхідність відвідування роботодавця з метою інформування його та працівників про найбільш ефективні способи додержання законодавства про працю, моніторингу стану його додержання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.

Згідно з п.11 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно без попереднього повідомлення мають право наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Отже, отримання письмових пояснень від керівника та/або працівників об`єкта відвідування, інших осіб під час відвідування відповідає вимогам Порядку №823.

Згідно з п.5 Порядку №823 інспекційні відвідування проводяться з такої підстави, як, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (підпунктом 5 цього пункту також визначено, що інспекційні відвідування проводяться за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин).

Отже, проведення відвідування посадовою особою відповідача в порядку п. 33 Порядку №823, та проведення в подальшому інспекційного відвідування, результати якого були оформлені у вказаному вище акті, відповідає чинному законодавству.

При цьому саме по собі зазначення в акті перевірки про проведення інспекційного відвідування на підставі, зокрема, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. №295 (який визнаний нечинним постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17) не впливає на правомірність проведення самої перевірки та її висновків.

Також, згідно п.3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. №509 (враховуючи зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. №823), справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Норма щодо повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи чинним Порядком №509 не передбачена.

Таким чином, суд критично ставиться до позиції позивача, що при здійсненні заходу контролю інспектором праці, та в подальшому, при прийнятті оскаржуваного рішення, було допущено процесуальні порушення.

У відповідності до абз.2 п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМ України № 509 від 17.07.2013, штрафи можуть бути накладені на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Щодо суті виявленого порушення, яке стало підставою для прийняття оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1-2 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У пунктах 40-42 постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №822/723/17 зроблено правовий висновок про те, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Визначальним для вирішення даної справи є встановлення наявності існування трудових відносин між позивачем та фізичною особою ОСОБА_2 , оскільки за умови відсутності існування таких відносин відсутня й передумова для притягнення позивача до відповідальності згідно з абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України. При цьому, такі фактичні обставини повинні підтверджуватися допустимими та належними доказами.

Позивач заперечує факт наявності перебування у трудових відносинах із ОСОБА_2 , на підтвердження чого надав укладену цивільно-правову угоду на проведення прибирання приміщення кав`ярні.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

Отже, у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про надання послуг (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.

У п.27 постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі №1840/2505/18 зазначено, що спрямованість угоди на кінцевий результат характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а пов`язаність угоди із самим процесом праці є характерним для трудових функцій.

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору, від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, сам організовує і виконує свою роботу.

У спірному випадку цивільно-правова угода, що укладена між позивачем та вищевказаною фізичною особою, не містять ознак трудового договору, зокрема: обов`язку виконавця бути присутнім у кіоску у визначені робочі години, обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; обов`язку роботодавця забезпечувати виконавця матеріально-технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких - цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин та на власний розсуд можуть визначати вид такого договору. Укладання цивільно-правового договору є виключним правом суб`єктів господарювання, що забезпечено Конституцією України та ЦК України.

При цьому, укладення цивільно-правового договору, за яким ніякий результат праці замовнику передаватися не буде, оскільки послуга, що робиться за таким договором невіддільна від самого процесу її надання (наприклад, послуга щодо прибирання), чинним законодавством не заборонена. Натомість, ст.901 ЦК України визначає можливість надання послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або діяльності.

Також потрібно враховувати, що доказів недійсності правочину сторонами не надано і цього не встановлено судом на підставі доказів, наданих ними, та встановлених обставин у цій адміністративній справі. Тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, що визначено ст.204 ЦК України.

17.09.2019 ОСОБА_2 було надано письмові пояснення, які викладені наступним чином мовою автора: "На нахажусь перед ознакомлені на віхідних вийш перший день на роботі; документи віддали на оформлення трудоустройства. Я ОСОБА_2 . ОСОБА_1 - роботодавич. Інститутська, 13" (арк. спр. 51), з яких неможливо встановити їх зміст, зокрема, дійти висновку про те, що цього дня вона здійснювала обов`язки продавця.

Суд дає критичну цьому поясненню, враховуючи його зміст, яке відповідач вважає доказом трудових відносин між ОСОБА_2 та позивачем, і є фактично єдиним доказом, на який покликається відповідач, адже відповідачем не зафіксовано у поясненні ОСОБА_2 , яка, за твердженням посадових осіб відповідача, була продавцем 17.09.2018, наступного: із якого часу вона перебувала (працювала) в кіоску та які функції виконує; не зафіксовано факту реалізації ОСОБА_2 будь - яких товарів громадянам або перевіряючим, що б свідчило про те, що вказана особа виконує обов`язки продавця. Також відсутні будь-які інші документи (докази), які б свідчили про наявність фактичних правовідносин між позивачем та вказаною особою при виконанні нею обов`язків продавця. Ці обставини і відповідні докази відповідач міг і повинен був встановити під час інспекційного відвідування позивача у період цього відвідування з 18.09.2019 по 23.09.2019, чого не зробив. При цьому, використавши сумнівне пояснення ОСОБА_2 , яке отримане 17.09.2019 посадовими особами при відвідуванні позивача в порядку п.33 Порядку №823, яке має мету інформування роботодавця та працівників про найбільш ефективні способи додержання законодавства про працю, моніторингу стану його додержання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин, відповідач не дотримався мети, визначеної цим пунктом, що також підтверджує вищевказаний висновок суду.

Відсутність зазначених обставин і доказів унеможливлює доведення відповідачем факту виконання ОСОБА_2 обов`язків продавця.

Таким чином, відповідачем жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту роботи продавцем ОСОБА_2 у позивача не надано. Отже, зазначені в акті інспекційного відвідування твердження не можуть бути підставою для висновків щодо допуску до роботи вищевказаної особи, з якою не укладено трудовий договір, оскільки між вказаними особами 17.09.2019 склались відносини цивільно-правового характеру, відповідно до цивільно-правового договору, який є правомірним в силу вимог ст.204 ЦК України. Це свідчить про відсутність порушення з боку позивача ч.1 та 3 статті 24 КЗпП України, що є підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд, з урахуванням правових позицій Верховного Суду у постановах від 26 вересня 2018 року по справі №822/723/17 та від 10 жовтня 2019 року по справі №1840/2505/18 та встановлених обставин, дійшов висновку, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваного рішення, тому позов задовольняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено 1921 грн. судового збору за подання позовної заяви, тому такі витрати слід присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Хмельницькій області №22/225 від 10.10.2019 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16 грудня 2019 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління Держпраці у Хмельницькій області (вул. Кам`янецька, 74, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 39793137)

Головуючий суддя А.І. Петричкович