Справа № 240/9416/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Житомир справа № 240/9416/19

категорія 111030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Майстренко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Миськової О.В.

та за участю: представника позивача - Мамедова А.В.,

представника відповідача - Луценка Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Дочірнього підприємства "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомирроблагроліс" Житомирської обласної ради до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Дочірнє підприємство "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомирроблагроліс" Житомирської обласної ради звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в частині 1161041,00 грн. та від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині 84120,00 грн.;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в бухгалтерському обліку підприємство відобразило придбання пального при одночасному визнанні зобов`язань перед ТОВ "Пром Гарант Плюс", отже первинними документами підтверджуються реальні зміни майнового стану підприємства за наслідками спірних відносин. Наслідком виконання стало надходження пального, збільшення зобов`язань перед постачальником, використання придбаного пального у господарській діяльності позивача. Позивач також вважає, що відповідач не скористався наданими йому правами щодо проведення зустрічної звірки із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 з метою встановлення факту взаємовідносин із такими суб`єктами та підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та вказаними підприємцями для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків. Зазначає, що відповідачем підтверджено, що в бухгалтерському обліку позивач відобразив придбання робіт/послуг від ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 у кореспонденції рахунків Дт 23 "Основне виробництво" та Кт 631 "Розрахунки із вітчизняними постачальниками". Оплата за виконані роботи проведена та відображена у кореспонденції рахунків Дт 631 "Розрахунки із вітчизняними постачальниками" та Кт 311 "Поточний рахунок".

Ухвалою суду від 31.07.2019 було відкрите загальне позовне провадження у даній адміністративній справі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі №757/41935/17-к від 20.07.2017 та клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000035, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205 КК України. Так, протягом 2015-2016 років невстановлені особи за попередньою змовою групою осіб організували діяльність злочинної схеми (конвертаційного центру) щодо фіктивного створення, придбання та подальшого використання з метою прикриття незаконної діяльності такого суб`єкта підприємницької діяльності як ТОВ "Пром Гарант Плюс" (). Зазначений суб`єкт господарювання використовується для заволодіння державними коштами, мінімізації ПДВ та податку на прибуток великих реальних платників податків, фіктивно здійснюючи операції по виконанню різноманітних послуг, робіт або поставки ТМЦ. Фактично вказані роботи не виконувались, послуги не надавались, ТМЦ не реалізовувались, а тому формально великим платникам ПДВ збільшувались витрати та незаконно формувався податковий кредит. Ключовим у сукупності доказів щодо нереальності господарських операцій з ТОВ "Пром Гарант Плюс" є наступні факти: неподання контрагентом до контролюючого органу податкової звітності всупереч норм пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, абзацу першого п. 49.2 і п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України при реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; відсутністю платника податків за місцезнаходженням та неповідомлення ТОВ "Пром Гарант Плюс" про його зміну; наявністю ознак фіктивності, визначених у ст. 55-1 Господарського кодексу України, наявністю кримінального провадження за ст. 205 Кримінального кодексу України.

Крім того, вказує, що до перевірки не було надано жодної інформації та підтверджуючих документів щодо залучення ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 інших сторонніх осіб для виконання робіт для ДП "Пулинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс", товарно-транспортних накладних на перевезення лісопродукції, немає жодної інформації щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 технічних та фізичних можливостей для виконання зазначених робіт, а саме: копій техпаспортів на необхідну техніку та засоби, копій трудових договорів із найманими працівниками та інше. Відповідач вважає, що дані послуги однією особою здійснити неможливо, а тому перевіркою встановлено, а підприємством не доведено іншого, що дані послуги фактично не були виконані даними фізичними особами, а тільки відбувалось оформлення операцій на папері без фактичного реального виконання робіт, а тому надані до перевірки акти виконаних робіт не підтверджують факт (не відповідають суті) виконаних операцій.

Ухвалою суду від 10.10.2019 закрито підготовче провадження і призначено адміністративну справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, дослідивши та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дочірнього підприємства "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 27.05.2019 №389/06-30-14-01/20420193.

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 Податкового Кодексу України, ст. 3, ст. 4 та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №11 "Зобов`язання", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000р. №20, Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №7 "Основні засоби", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №16 "Витрати", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 975081,00 грн., в тому числі за: 1 квартал 2016 року в сумі 118210,00 грн., півріччя 2016 року в сумі 320224,00 грн., три квартали 2016 року в сумі 508042,00 грн., 2016 рік в сумі 838849,00 грн., 1 квартал 2017 року в сумі 29452,00 грн., півріччя 2017 року в сумі 36878,00 грн., три квартали 2017 року в сумі 44526,00 грн., 2017 рік в сумі 80024,00 грн.; 1 квартал 2018 року в сумі 8121,00 грн., півріччя 2018 року в сумі 22802,00 грн., три квартали 2018 року в сумі 31701,00 грн., 2018 рік в сумі 56028,00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету, у сумі 88460,00 грн., у тому числі: січень 2016 року - 1060,00 грн., червень 2016 року - 9016,00 грн., серпень 2016 року - 8995,00 грн., вересень 2016 року - 3221,00 грн., жовтень 2016 року - 14164,00 грн., листопад 2016 року - 16597,00 грн., грудень 2016 року - 23869,00 грн., січень 2017 року - 9445,00 грн., липень 2018 року - 2093,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 1218851,00 грн., з яких 975081,00 грн. - основний платіж та 243770,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 109250,00 грн., з яких 87400,00 грн. - основний платіж та 21850,00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в частині 1161041,00 грн. та від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині 84120,00 грн., Дочірнє підприємство "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомирроблагроліс" Житомирської обласної ради звернулось до суду з позовом.

Перевіряючи обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо незаконності включення позивачем до складу податкового кредиту податку на додану вартість за наслідками господарських взаємовідносин з ТОВ "Пром Гарант Плюс", судом встановлено, що, за твердженням відповідача, ТОВ "Пром ГарантПлюс" має ознаки фіктивності та стосовно цього підприємства встановлено розбіжність відповідно до автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів.

Так, відповідно до змісту акту перевірки, ТОВ "Пром Гарант Плюс" перебуває на обліку в Лівобережній ОДПІ у м. Дніпрі; стан 0; вид діяльності - роздрібна торгівля пальним; відповідно до отриманої податкової інформації ТОВ "Пром Гарант Плюс" відсутнє за місцем реєстрації; у розрізі контрагентів на рівні ДФС України зафіксовано завищення податкового кредиту за 2016 рік по контрагенту ТОВ "Пром Гарант Плюс" внаслідок неподання Декларації з податку на додану вартість за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та за січень 2017 року до Лівобережної ОДПІ у м. Дніпрі. За рішенням контролюючого органу 18.12.2017 анульовано свідоцтво платника ПДВ ТОВ "Пром Гарант Плюс".

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі №757/41935/17-к від 20.07.2017 та клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області проводиться досудове розслідування у кримінальному впровадженні №0000035, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205 КК України. У клопотанні зазначається , що протягом 2015-2016 років невстановлені особи за попередньою змовою групою осіб організували діяльність злочинної схеми (конвертаційного центру), ТОВ "Пром Гарант Плюс" використовується для заволодіння державними коштами, мінімізації ПДВ та податку на прибуток великих реальних платників податків.

Ключовим у сукупності доказів щодо нереальності господарських операцій з ТОВ "Пром гарант Плюс" є таке:

неподання контролюючому органу податкової звітності;

відсутність платника податків за місцезнаходженням і неповідомлення контролюючого органу про його зміну;

наявність ознак фіктивності, визначених у ст. 55-1 Господарського кодексу України, наявність кримінального провадження за ст. 205 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведені обставини, відповідач дійшов висновку, що укладений між ДП "Пулинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" та ТОВ "Пром Гарант Плюс" договір не опосередковувався реальним виконанням операцій, які становили його предмет; фактично ТОВ "Пром Гарант Плюс" здійснило безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції для ДП "Пулинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" і склало первинні документи всупереч частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 05.06.1995 за № 168/704.

Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у розумінні абзацу 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в основі якої має бути дійсний рух певного активу.

Відтак, первинні документи, складені ТОВ "Пром Гарант Плюс", не можуть за змістом п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку та звітності.

Вирішуючи питання про те, чи є наведені відповідачем обставини такими, що позбавляють позивача права на включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Пром Гарант Плюс", суд не вважає, що контролюючим органом надано достатню сукупність доказів для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача зі згаданим Товариством.

Так, судом встановлено, що між позивачем (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" (постачальником) було укладено договір поставки від 23.09.2016 №09/К (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Пунктом 1.5 Договору визначено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скреч-картками) на отримання товару відповідно до "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених постановою КМУ від 20.12.1997 №1442.

Відповідно до п. 2.1 Договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов договору.

Згідно з п. 4.1 договору визначені умови оплати у вигляді 100% попередньої оплати протягом одного банківського дня з моменту оформлення постачальником рахунку.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що після оплати товару протягом 5-ти робочих днів постачальник зобов`язаний передати покупцю, а покупець зобов`язаний отримати від постачальника довірчі документи (талони пластикові, паперові або паливні скреч-картки) на придбану кількість ПММ, як підтвердження здійснення оплати товару.

Згідно п. 4.5 договору постачальник зобов`язується видати довірчі документи представнику покупця, за умови надання представником довіреності на отримання товару, що скріплена підписом та печаткою (за умови її наявності у сторони покупця), та видаткову накладну на товар (п.п. 4.4, 4.5 договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що передача покупцю товару здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні скетч-картки.

На виконання умов договору позивач перерахував 431184,50 грн. та отримав пального на загальну суму 402084,50 грн. за видатковими накладними від 23.09.2016 №0053/0000007, від 30.09.2016 №0053/0000019, від 04.10.2016 № 0053/0000023, від 07.10.2016 № 0053/0000031, від 12.10.2016 №0053/0000037, від 20.10.2016 №0053/0000048, від 01.11.2016 №0053/0000061, від 03.11.2016 №0053/0000067, від 17.11.2016 №0053/0000081, від 24.11.2016 №0053/0000088, від 01.12.2016 №0000097, від 08.12.2016 №0053/0000109, від 15.12.2016 №0053/0000116, від 23.12.2016 №0053/0000122, від 29.12.2016 №0053/0000128, від 06.01.2017 №0053/0000004, від 10.01.2017 №0044/0000016, від 19.01.2017 №0053/0000013, від 24.01.2017 №0053/0000017.

До кожної із видаткових накладних укладені Специфікації (із інформацією про найменування нафтопродуктів, ідентифікаційні дані відповідних скреч-карток) від 23.09.2016 №0053/0000007-С, від 30.09.2016 №0053/0000019-С, від 04.10.2016 №0053/0000023-С, від 07.10.2016 № 0053/0000031-С, від 12.10.2016 №0053/0000037-С, від 20.10.2016 №0053/0000048-С, від 01.11.2016 №0053/0000061-С, від 03.11.2016 №0053/0000067-С, від 17.11.2016 №0053/0000081-С, від 24.11.2016 №0053/0000088-С, від 01.12.2016 №0000097-С, від 08.12.2016 №0053/0000109-С, від 15.12.2016 №0053/0000116- С, від 23.12.2016 №0053/0000122-С, від 29.12.2016 №0053/0000128-С, від 06.01.2017 №0053/0000004-С, від 10.01.2017 №0044/0000016-С, від 19.01.2017 №0053/0000013-С, від 24.01.2017 №0053/0000017-С.

Регістрами бухгалтерського обліку, зокрема "Аналізом рахунку 631 за вересень 2016 - січень 2017", "Аналізом рахунку 3711 за вересень 2016 - січень 2017", "Аналізом рахунку 203 за вересень 2016 - січень 2017", "Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203 за вересень 2016 - січень 2017", "Звітами про рух основних засобів і матеріальних цінностей" та "Звітом про рух матеріальних цінностей по рахунку 203 Паливно-мастильні матеріали" за вересень-грудень 2016 та січень 2017 підтверджується оприбуткування в повному обсязі отриманого пального від ТОВ "Пром Гарант Плюс" та його використання у господарській діяльності позивача для виробничих потреб.

Використання придбаного пального у господарській діяльності позивача для виробничих потреб підтверджується відповідними "Актами про списання товарів", "Подорожніми листами легкового автомобіля" та "Видатковими накладними" (щодо внутрішньої передачі скреч-карток від центрального складу у підзвіт водіям).

У підтвердження права на податковий кредит постачальник виписав та зареєстрував в ЄРПН, що підтверджується відповідною відміткою на податкових накладних, наступні податкові накладні: від 23.09.2016 №7 на 9858,91 грн. (в т.ч. ПДВ - 1643,15 грн.), від 29.09.2016 №20 на 9465,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1577,60 грн.), від 04.10.2016 №2 на 14983,36 грн. (в т.ч. ПДВ- 2497,23 грн.), від 07.10.2016 №7 на 18008,39 грн. (в т.ч. ПДВ - 3001,40 грн.), від 12.10.2016 № 14 на 27454,24 грн. (в т.ч. ПДВ - 4575,71 грн.), від 20.10.2016 №24 на 24537,55 грн. (в т.ч. ПДВ на 4089,59 грн.), від 01.11.2016 №2 на 21666,74 грн. (в т.ч. ПДВ - 3611,12 грн.), від 03.11.2016 №7 на 37595,94 грн. (в т.ч. ПДВ - 6265,99 грн.), від 17.11.2016 № 23 на 22708,38 грн. (в т.ч. ПДВ - 3784,73 грн.), від 24.11.2016 №32 на 17612,53 грн. (в т.ч. ПДВ - 2935,42 грн.), від 01.12.2016 №1 на 28304,24 грн. (в т.ч. ПДВ - 4717,37 грн.), від 08.12.2016 №3 на 22958,38 грн. (в т.ч. ПДВ - 3826,40 грн.), від 15.12.2016 №18 на 17513,99 грн. (в т.ч. ПДВ - 2919,00 грн.), від 23.12.2016 №24 на 20587,56 грн. (в т.ч. ПДВ - 3431,26 грн.), від 29.12.2016 №30 на 26925,07 грн. (в т.ч. ПДВ - 4487,51 грн.), від 29.12.2016 №33 на 26925,07 грн. (в т.ч. ПДВ -4487,51 грн.), від 10.01.2017 №11 на 11322,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1887,00 грн.), від 05.01.2017 №5 на 28750,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 4791,67 грн.), від 18.01.2017 №11 на 10750,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1791,67 грн.), від 23.01.2017 №15 на 5850,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 975,00 грн.).

Перевіркою не встановлено будь-яких недоліків в оформленні первинних документів бухгалтерського обліку, податкових накладних чи їх невідповідності змісту господарських операцій.

Змістом акту перевірки не спростовується, що податкові накладні є належно оформленими, виписаними зареєстрованим належним чином платником податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

На час здійснення господарських операцій з ТОВ "Пром Гарант Плюс" відомості, які зазначені в первинних документах, відповідали даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому в силу приписів ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" є достовірними.

Відповідно до норм чинного законодавства України та, зокрема, Податкового кодексу України, на платника податку не покладено обов`язок, так само як і не надано йому право та контрольні функції, щодо перевірки обставин здійснення господарської діяльності іншими платниками податків, перевірки показників їх податкової звітності. Отже, ймовірні порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку господарської операції, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Разом з тим, відповідно до принципу персональної податкової відповідальності у спорах про податок на додану вартість та принципу добросовісності платника податків, сама по собі можлива несплата податку постачальниками продавця чи самим продавцем у разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Відповідальною за сплату податку на додану вартість є особа, що формує дані податкового обліку з цього податку, а не контрагент такої особи. Якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції реальні та відповідають дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Не будуть підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни з боку його контрагентів, припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість, припинення юридичної особи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У бухгалтерському обліку підприємство відобразило придбання пального при одночасному визнанні зобов`язань перед ТОВ "Пром Гарант Плюс".

Отже, у капіталі підприємства відбулись реальні зміни майнового стану, наслідком чого стало надходження пального, збільшення зобов`язань перед постачальником, використання придбаного пального у господарській діяльності позивача.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Перевіркою підтверджено, що наявні первинні документи містять особисті підписи, що дає можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції і правильність її оформлення, як того вимагають приписи ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Отже, наявні первинні документи бухгалтерського обліку в силу приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти здійснення господарських операцій. Зазначені первинні документи складені на паперових носіях і містять всі обов`язкові реквізити згідно вимог ст. 9 вищевказаного Закону.

Норми податкового законодавства також не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача).

Таким чином, зазначені докази у своїй сукупності підтверджують обставини придбання підприємством у ТОВ "Пром Гарант Плюс" пального, їх фактичне придбання підприємством та причинно-наслідковий зв`язок між необхідністю їх придбання та використанням у власній господарській діяльності, а також підтверджують реальність вказаних господарських операцій у розумінні ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

При цьому, досліджуючи безпосередні обставини отримання пального, у судовому засіданні надав пояснення директор ДП "Пулинський лісгосп" Курильчук П.М., який пояснив, що заправка автомобілів лісгоспу відбувалась на автозаправній станції "Авіас" у смт. Пулини Житомирської області, де також безпосередньо розміщувалось представництво ТОВ "Пром Гарант Плюс", у якому фактично забирали талони на пальне. Ці талони згідно відомостей видавались водіям та трактористам лісгоспу, на підставі яких вони заправляли пальне на цій автозаправній станції. Придбане пальне вчасно оплачувалось підприємством, а ТОВ "Пром Гарант Плюс" не виконало свої зобов`язання щодо поставки пального на усю оплачену суму, що він особисто пов`язує з тим, що "мережа даних автозаправних станцій контролювалась особою, що перебувала в опозиції до тодішньої влади". Інших постачальників пального підприємство у спірний період не мало, а тому воно взагалі не мало б змоги функціонувати, якби ці операції не носили реального характеру.

Таким чином, наявність ділової мети у діях підприємства щодо здійснення спірних операцій не спростована перевіркою, належними доказами підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між необхідністю придбання пального і використанням його у власній господарській діяльності позивача. Підприємством дотримано спеціальні вимоги щодо документального підтвердження сум податкового кредиту.

Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків - постачальниками - з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту та витрат. Такий факт у даній справі встановлений та доведений не був.

Слід зазначити, що основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі "Булвес проти Болгарії" №3991/03 Європейський Суд з прав людини зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказуючи про завищення податкового кредиту по контрагенту ТОВ "Пром Гарант Плюс" за даними інформаційної бази даних внаслідок неподання декларації з податку на додану вартість за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та за січень 2017 року до Лівобережної ОДПІ у м. Дніпрі, відповідач при цьому не заперечує факту внесення ТОВ "Пром Гарант Плюс" до ЄДРПН всіх податкових накладних, які були підставою для формування податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, згідно з п. 200-1.3 ст. 200-1 Податкового Кодексу України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних лише за умови сплати коштів (поповнення електронного рахунку) чи наявності від`ємного значення.

Таким чином, фактом внесення податкових накладних до ЄРПН підтверджується сплата ПДВ до бюджету постачальником ПММ - ТОВ "Пром Гарант Плюс". Подання чи неподання декларації не має визначального значення, адже постачальник зобов`язаний сплатити податок на стадії реєстрації податкової накладної, а не за результатами подачі декларації.

Факт проведення досудового розслідування у кримінальному впровадженні №0000035, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205 КК України, також не може вважатись доказом нереальності операції із отримання пального від ТОВ "Пром Гарант Плюс". Суд погоджується з аргументами позивача, що порушення кримінального провадження відносно посадових осіб ТОВ "Пром Гарант Плюс" по факту ухилення від сплати податків саме по собі є доказом того, що операції ТОВ "Пром Гарант Плюс" із позивачем по отриманню пального не поставлені під сумнів, адже саме ці операції призвели до виникнення податкових зобов`язань, від виконання яких ТОВ "Пром Гарант Плюс" можливо ухилилось.

Крім того, через неналежне виконання постачальником зобов`язань із поставки пального, Дочірнє підприємство "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" заборгованості у розмірі 29100,00 грн. та пені у розмірі 7252,68 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017 у справі №904/10486/17 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто із боржника заборгованість у розмірі 29100,00 грн., пеню у розмірі 3912,95 грн. та судовий збір у розмірі 1453,01 грн.; видано наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2018. Під час розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області факт нереальності постачання пального встановлений не був, що додатково вказує на реальність господарських взаємовідносин позивача з названим Товариством.

Що стосується доводів відповідача про відсутність розрахункових документів за кожним фактом отримання палива, то ці доводи не є такими, що стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, проте, як вже було зазначено, підприємством дотримано вимоги Податкового кодексу України щодо документального підтвердження сум податкового кредиту податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН, зважаючи на що відсутність розрахункових документів не є визначальним фактом для включення відповідних сум податку до податкового кредиту.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи не є такими, що беззаперечно вказують на фіктивність господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Пром Гарант Плюс". Натомість, встановлені у справі обставини і надані на їх підтвердження докази свідчать про дотримання позивачем вимог Податкового кодексу України щодо формування податкового кредиту та відповідність наявних у позивача первинних документів здійсненій ним господарській операції з ТОВ "Пром Гарант Плюс".

Відповідно, суд вважає позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2019 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 84120,00 грн., з яких 67296,00 грн. - основний платіж та 16824,00 - штрафні (фінансові) санкції, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в частині 1161041,00 грн., то судом встановлено, що визначення даного грошового зобов`язання пов`язано з висновком контролюючого органу про завищення собівартості реалізованої продукції на загальну суму 4823706,00 грн. по фінансово-господарських взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 .

Зважаючи на такий висновок, відповідач виключив зі складу витрат позивача витрати на оплату послуг зазначених фізичних осіб-підприємців, зокрема:

- ФОП ОСОБА_1 виконувала навантажувально-розвантажувальні роботи, перевезення (переїзди) на загальну суму 452687,00 грн. (2017-2018 роки);

- ФОП ОСОБА_2 виконувала навантажувально-розвантажувальні роботи, перевезення (переїзди) на загальну суму 450866,00 грн. (4 квартал 2016 року);

- ФОП ОСОБА_3 виконувала навантажувально-розвантажувальні роботи, перевезення (переїзди) та заготівлю ліквідної деревини (звалювання, обрубування, розкряжування зі звалюванням ) на загальну суму 2557776,00 грн. (2016 рік);

- ФОП ОСОБА_4 надавала послуги по навантаженню лісової продукції, послуги по розвантаженню лісової продукції та послуги по перевезенню лісової продукції на загальну суму 214220,00 грн. (2016 рік);

- ФОП ОСОБА_5 виконував навантажувально- розвантажувальні роботи, перевезення (переїзди) на загальну суму 1148157,0 грн. (2016 рік).

Відповідач, обґрунтовуючи недоведеність позивачем фактичного придбання послуг у ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , вказує на те, що згідно з даними інформаційно-аналітичної системи "Податковий блок" у вказаних ФОП відсутні наймані працівники та не подано до ГУ ДФС у Житомирській області (Житомирський район) податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а відтак неможливо встановити факт взаємовідносин зазначених фізичних осіб-підприємців з фізичними особами або іншими фізичними особами - підприємцями, які б могли надавати зазначені послуги, що свідчить про неможливість здійснення даних робіт їх власними силами.

Суд вважає слушними доводи позивача, що неможливість встановлення за даними інформаційної бази факту взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 з іншими суб`єктами, які могли бути залучені для виконання робіт, мала б спонукати відповідача отримати додаткову інформацію за результатами зустрічних звірок.

Це узгоджується зі змістом п. 73.5 ст. 73 Податкового Кодексу України, якою встановлено, що з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків.

Під час зустрічної звірки здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

Проте відповідач не скористався наданими йому повноваженнями щодо проведення зустрічної звірки із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 з метою встановлення факту взаємовідносин із такими суб`єктами та підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та вказаними підприємцями, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

При цьому судом встановлено, що в підтвердження факту придбання послуг у зазначених фізичних осіб-підприємців позивачем були надані наступні договори:

- договір про надання послуг №5 від 04.01.2017 та №б/н від 03.01.2018 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) із ФОП ОСОБА_1 ;

- договір про надання послуг №97 від 03.10.2016 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) із ФОП ОСОБА_2 ;

- договір про надання послуг №5 від 04.01.2016 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) та №1 від 11.01.2016 (щодо лісосічних робіт) із ФОП ОСОБА_3 ;

- договір про надання послуг №4 від 02.01.2015 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) із ФОП ОСОБА_4 ;

- договір про надання послуг №4 від 04.01.2016 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) із ФОП ОСОБА_5 .

Факт оплати позивачем придбаних послуг контролюючим органом не заперечується.

Відповідач у акті перевірки стверджує, що позивачем не надано товарно-транспортних накладних на перевезення лісопродукції відповідно до цих договорів, а також немає жодної інформації щодо наявності у цих підприємців технічних та фізичних можливостей для виконання обумовлених договорами робіт, зокрема, не надано техпаспортів на необхідну техніку.

З даного приводу слід зазначити, що відповідачем не заперечується той факт, що ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 перебувають на обліку у ГУ ДФС у Житомирській області. У акті перевірки зазначені дати їх реєстрації.

Під час судового розгляду справи позивачем були надані документи, які підтверджують факт наявності у цих підприємців технічних засобів, необхідних для виконання відповідних робіт, зокрема:

- копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яким підтверджується наявність на праві власності у ФОП ОСОБА_4 автомобіля марки ЗИЛ моделі 131 із типом "платформа" із реєстраційним номером НОМЕР_1 із масою навантаження 6650 кг.;

- копію договору від 04.01.2016 №1 оренди вантажного автомобіля УРАЛ-375 із номерним знаком НОМЕР_6 між громадянином України ОСОБА_6 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ;

- копії довіреностей від 26.03.2019 на право експлуатації ОСОБА_2 транспортних засобів ЗИЛ-131 (НОМЕР_5), напівпричепа тракторного (НОМЕР_3), трактора колісного MERSEDES BENZ TRAC 700 (НОМЕР_4), що перебувають у власності громадянина України ОСОБА_7 . Ці ж автомобілі, за поясненнями ФОП ОСОБА_5 , використовувались ним у 2016-2017 роках та отримувались у користування від ОСОБА_7

- копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яким підтверджується наявність на праві власності у ОСОБА_1 автомобіля марки ЗИЛ моделі 131Б із типом " вантажний платформа" із реєстраційним номером НОМЕР_2 із масою навантаження 6460 кг.

З огляду на надані докази, суд критично ставиться до аргументів відповідача щодо відсутності необхідної техніки у згаданих в акті перевірки фізичних осіб-підприємців в підтвердження факту неможливості надання відповідних послуг.

Що ж стосується відсутності товарно-транспортних накладних, то, як стверджує позивач, відповідач не вимагав надання йому цих документів під час проведення перевірки. Так, враховуючи, що вартість послуг не визначалась у самих товарно- транспортних накладних, а сума зобов`язань за загальний обсяг виконаних робіт із навантаження/розвантаження та перевезення визначалась в актах виконаних робіт (послуг), то позивач на запит відповідача надав договори та акти виконаних робіт (послуг), адже саме вони були відображені у бухгалтерському обліку.

У той же час, під час судового розгляду справи позивачем були надані усі товарно-транспортні накладні, які складались на виконання умов вказаних договорів.

Слід зазначити, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки.

Не дає підстави для такого висновку і пункт 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Адже наведена норма Кодексу лише визначає статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Обов`язок суду оцінити відповідні докази за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України є однією з гарантій установлення об`єктивної істини у справі та прийняття правильного рішення у відповідності з вимогами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи зазначені товарно-транспортні накладні як докази у справі, суд зазначає, що вони свідчать про маршрут перевезень та містять відомості про вантаж, а також про його пакування.

Крім того, долученими до матеріалів справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) визначається обсяг виконаних навантажувальних, розвантажувальних робіт та перевезень (переїздів), їх ціну, вартість та загальну вартість робіт.

Кожен із актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) містить інформацію про номер обходу, обсяг робіт із навантаження, розвантаження, та переїздів за підсумками кожного окремого дня.

Для підтвердження обставин реального здійснення господарських операцій з придбання робіт та послуг у зазначених підприємців, судом в якості свідків були допитані ОСОБА_8 , який пояснив, що виконував послуги для ДП "Пулинський лісгосп" у межах виконання договору, укладеного з ФОП ОСОБА_4 , яка є його родичкою; ОСОБА_9 , який також підтвердив факт виконання послуг від імені ФОП ОСОБА_4 , роботи виконувались автомобілями КАМАЗ та ЗИЛ 131; ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (лісничий), які підтвердили факт надання послуг для ДП "Пулинський лісгосп" особисто ОСОБА_1 з використанням автомобіля ЗИЛ; ОСОБА_12 (лісничий), який пояснив, що послуги від імені ФОП ОСОБА_2 надавались її чоловіком ОСОБА_7 з використанням автомобіля ЗИЛ; ОСОБА_13 , який підтвердив факт надання послуг ФОП ОСОБА_3 особисто з використання автомобіля УРАЛ на підставі договору оренди автомобіля, а також із залученням найманих працівників.

При цьому, факт залучення інших працівників до виконання обумовлених договорами робіт підтверджується також змістом товарно-транспортних накладних, наданих позивачем, в яких зазначені прізвища водіїв, що безпосередньо здійснювали переїзди.

Факт відсутності декларування їх праці фізичними особами-підприємцями, з якими мав господарські взаємовідносини позивач, не може впливати на право позивача формувати свої витрати, оскільки норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

З`ясовуючи, чим була обумовлена необхідність придбання послуг у ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , директор ДП "Пулинський лісгосп" Курильчук П.М. пояснив, що наявних у лісгоспі десяти автомобілів не вистачає для роботи підприємства. Залучати автомобілі інших лісгоспів економічно невигідно, оскільки за розрахунками вартість їх робіт з навантаження, перевезення та розвантаження складає 160 грн./м.куб, у той час як вартість цих робіт із залученням місцевих підприємців становить 120 грн./м.куб.

У ході судового розгляду справи також виникло питання стосовно того, що надання послуг у обсягах, які зазначені в актах виконаних робіт (наданих послуг), що складались в підтвердження виконання наведених раніше договорів, є фізично неможливим.

Слід зазначити, що ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У ході проведення перевірки, на підставі висновків якої було прийнято податкове повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток, ці доводи відповідача не були досліджені та не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

У той же час, ці аргументи були досліджені судом, проте вони не можуть бути визнані такими, що підтверджують нереальність наданих послуг.

Так, статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Надані позивачем товарно-транспортні накладні свідчать про те, що перевезення продукції здійснювалось за межами населеного пункту, безпосередньо у лісі - від ділянки заготівлі до промислового складу, розташованого за межами лісу. Тобто, фактично мало місце вивезення продукції з лісу. Враховуючи, що маршрут визначався від "населений пункт обхід №" - до того ж населеного пункту з позначкою "промисловий склад", відстані перевезення були невеликі, що дозволяло здійснювати декілька перевезень за день. Інформація про кількість перевезеного вантажу вказувалась у розділі "Відомості про вантаж" після виконання останнього перевезення із зазначенням загальної маси вантажу, перевезеної протягом дня за технологічним маршрутом. У вільному полі вказаного розділу фіксувався діаметр деревини та її кількість (шляхом занесення схематичних зображень).

Отже, враховуючи фактичну відстань, на яку здійснювалось перевезення лісопродукції, а також докази, які підтверджують виконання таких неодноразових перевезень протягом дня, суд не може покладатись на самі лише твердження відповідача, що такі обсяги перевезення є неможливими та на цій підставі дійти висновку про правомірність донарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток.

Таким чином, суд вважає, що позивач правомірно відобразив у бухгалтерському обліку придбання робіт/послуг від ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 у кореспонденції рахунків Дт 23 "Основне виробництво" та Кт 631 "Розрахунки із вітчизняними постачальниками". Оплата за виконані роботи проведена та відображена у кореспонденції рахунків Дт 631 "Розрахунки із вітчизняними постачальниками" та Кт 311 "Поточний рахунок".

Крім того, позивач на підставі первинних документів по даних господарських операціях правомірно оприбуткував у бухгалтерському обліку роботи/послуги, отримані від ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , визнавши їх активом, та відобразив збільшення зобов`язань перед виконавцями на таку ж суму. Зобов`язання перед виконавцями були погашені шляхом безготівкових розрахунків, тобто фактично відповідач підтвердив реальні зміни майнового стану позивача за наслідками спірних договорів.

Згідно додатку до акту "Реєстр фізичних осіб, які за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 були постачальниками товарів (робіт, послуг) ДП "Пулинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс", контролюючий орган безпосередньо підтвердив інформацію щодо відповідності основного виду діяльності названих підприємців виду фактично наданих ними послуг, а також наведено задекларований дохід зазначених підприємців у обсягах, не менших ніж оплачено послуг позивачем. Це означає повноту декларування ними отриманих, в тому числі і від позивача, доходів.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платниками податку є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 44.2 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон № 996-ХІV).

Як вже було зазначено, статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Також цією статтею визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону №996-ХIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Частиною 2 статті 9 Закону №996-ХIV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідачем не висловлено жодних зауважень щодо невідповідності наявних у позивача первинних документів вимогам ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХIV.

При цьому, пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зазначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (виконати роботу, надати послугу тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Свобода договору, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, гарантована для суб`єктів господарювання Конституцією України, цивільним (ст. 3 Цивільного кодексу України) та господарським законодавством (ст. 6 Господарський кодекс України).

Договори, укладені позивачем, не визнавались недійсними у судовому порядку.

Відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, судом не встановлено факту того, що позивачем сформовано витрати за наслідками нереальних господарських операцій з фізичними особами-підприємцями, а відповідачем не спростовано достовірності відомостей первинних документів, наданих платником податків на підтвердження реальності здійснених ним операції по придбанню послуг з навантаження, перевезення та розвантаження лісопродукції.

Частинами першої та другої статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25.06.2019 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 84120,00 грн., з яких 67296,00 грн. - основний платіж та 16824,00 - штрафні (фінансові) санкції, та податкове повідомлення-рішення від 25.06.2019 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 1161041,00 грн., з яких 928833,00 - основний платіж та 232208 - штрафні (фінансові) санкції, не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч. 2 ст. 2 КАС України, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними та скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень від 29.07.2019 №1114 та від 12.07.2019 №1032, позивачем під час звернення з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 19336,61 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Позов Дочірнього підприємства "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомирроблагроліс" Житомирської обласної ради (вул. М. Грушевського, 24, смт. Пулини, Житомирська область, 12001, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2019 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 1161041,00 грн., з яких 928833,00 - основний платіж та 232208 - штрафні (фінансові) санкції.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2019 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 84120,00 грн., з яких 67296,00 грн. - основний платіж та 16824,00 - штрафні (фінансові) санкції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Ю. Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, ) на користь Дочірнього підприємства "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомирроблагроліс" Житомирської обласної ради (вул. М. Грушевського, 24, смт. Пулини, Житомирська область, 12001, ) судовий збір у сумі 19336,61 грн. (дев`ятнадцять тисяч триста тридцять шість грн. шістдесят одна копійка).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Майстренко

Повне судове рішення складене 16 грудня 2019 року