Справа № 200/11323/19-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 р. Справа№200/11323/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., при секретарі Смаль О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вугледарської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 7/44-10 від 21.06.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Вугледарської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 7/44-10 від 21.06.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що вона 22.05.2017 року звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 46 м.кв., за цільовим призначенням (для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування), на якій розташовано будинок кафе, який належить заявниці на праві спільної часткової власності. До заяви було додано всі необхідні документи, однак, рішенням Вугледарської міської ради від 15.06.2017 року № 7/17-23 "Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" відмовлено позивачці у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року по справі № 223/399/17 визнано протиправним та скасовано вказане рішення та зобов`язано Вугледарську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 травня 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0046 га. На виконання постанови суду апеляційної інстанції, відповідач повторно розглянув заяву позивачки та рішенням від 23.06.2018 року № 7/31-10 повторно відмовив у її задоволенні. Підставою для прийняття такого рішення стала невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року визнано протиправним та скасовано рішення Вугледарської міської ради № 7/31-10 від 23.06.2018 року "Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки". Зобов`язано Вугледарську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2017 року з урахуванням висновків суду, зазначених в рішенні. На виконання вказаного рішення суду відповідач втретє розглянув заяву позивачки та знову відмовив у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, мотивуючи відмову аналогічними підставами.

На думку позивачки, відповідач втретє відмовив у наданні земельної ділянки з необґрунтованих підстав, що і стало приводом звернення до суду із вимогами про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, а також зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою. Позивачка вважає, що обраний спосіб захисту порушеного права в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту відведення в даному випадку не буде втручанням суду у дискреційні повноваження, є єдиним правильним способом захисту та забезпечить повне поновлення порушеного права, а також унеможливить необхідність подальшого звернення до суду.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що як на момент прийняття оскаржуваних у суді рішень Вугледарської міської ради від 15.06.2017 року № 7/17-23, від 23.06.2018 року № 7/31-10, так і на момент прийняття рішення № 7/44-10 від 21.06.2019 року, об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 а не було розташовано. Крім того, на момент подання позивачкою заяви - 22.05.2017 року існувала необхідність вжиття заходів із забезпечення виконання рішення суду, тобто усунення перешкод у реалізації права власності позивачки щодо самовільно зайнятої земельної ділянки. Тобто, сам факт знаходження на самовільно зайнятій земельній ділянці об`єкта нерухомості станом на 22.05.2017 року був порушенням закону, про що було відомо ОСОБА_1 . Водночас, вимога позивачки надати дозвіл на розробку проекту землеустрою відноситься до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень. З огляду на наведене, представник Вугледарської міської ради просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору, - задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення в адміністративній справі. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Вугледарської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 7/44-10 від 21.06.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження по справі № 200/11323/19-а. Розгляд адміністративної справи № 200/11323/19-а визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 23.10.2019 року об 11 год.30 хв. в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1.

23 жовтня 2019 року підготовче засідання відкладено до 14-00 год. 05.11.2019 року з метою забезпечення права позивачки надати відповідь на відзив. Продовжено строк підготовчого провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вугледарської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 7/44-10 від 21.06.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії, на тридцять днів з ініціативи суду.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року закрито провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вугледарської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 7/44-10 від 21.06.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено судовий розгляд справи по суті на 12 годину 30 хвилин 04.12.2019 року.

Позивачка та представник відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явились.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В першу чергу суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_1 є власником 1/2 нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.1997 року, а саме будівлі кафе «Літнє» 1,А, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-25).

Рішенням Господарського суду Донецької області по справі № 22/6пн від 29.10.2013 року зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити самостійно зайняту земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також знести самовільно зведені внаслідок реконструкції будівлі та споруди (а.с.45-49).

Судове рішення набрало законної сили та Господарським судом Донецької області було видано відповідні накази, на підставі яких відкрито виконавче провадження. Про вказане йдеться в ухвалі Господарського суду Донецької області від 13.10.2016 року по справі № 22/6пн (а.с.59-60).

22 травня 2017 року ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг звернулась до Вугледарського міського голови Сілича А.Ю. із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 46 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 Вугледар, за цільовим призначенням 03.08 (для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування), на якій розташований будинок кафе, який належить заявниці на праві спільної часткової власності (а.с.10).

Згідно з актом державного виконавця від 29 травня 2017 року судовий наказ по справі № 22/6пн виконано повністю. Будівлю знесено та вивезено до КП «Благоустрій» (а.с.62), у зв`язку з чим закінчено виконавче провадження № 51609063 (а.с.63).

Разом з тим, дії державного виконавця щодо знесення будинку кафе «Літнє» визнано незаконними відповідно до постанови Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 року (а.с.11).

Водночас, Вугледарською міською радою 15.06.2017 року було прийнято рішення № 7/17-23, яким відмовлено позивачці у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року у справі № 223/399/17 скасовано рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05.03.2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Вугледарської міської ради від 15.06.2017 року № 7/17-23 «Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»;

- зобов`язано Вугледарську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 травня 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0046 га за адресою: АДРЕСА_2 .

- в решті позовних вимог - відмовлено (а.с. 75-76).

Згідно з рішенням Вугледарської міської ради від 23.06.2018 року № 7/31-10 "Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", розглянувши повторно заяву громадянки ОСОБА_1 від 22.05.2017 року, згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року № 223/399/17, міська рада вирішила відмовити громадянці ОСОБА_1 у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування орієнтовною площею 0, 0046га із земель комунальної власності у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/14806/18-а від 15.03.2019 року, яке набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2019 року, визнано протиправним та скасовано рішення Вугледарської міської ради № 7/31-10 від 23.06.2018 року "Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки". Зобов`язано Вугледарську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2017 року з урахуванням висновків суду, зазначених в рішенні (а.с.77-84).

05 червня 2019 року на засіданні постійної комісії з питань розвитку інфраструктури, управління комунальною власністю, житлово-комунального господарства, екології, регулювання земельних відносин розглянуто проект рішення міської ради № 18202 «Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». Однак проект рішення для затвердження на засіданні сесії рекомендовано не було (а.с.35-38).

Згідно з витягом з протоколу пленарного засідання 44 чергової сесії міської ради сьомого скликання, Вугледарською міською радою на пленарному засіданні 21.06.2019 року було прийнято рішення № 7/44-10, яким громадянці ОСОБА_1 відмовлено у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування орієнтовною площею 0, 0046 га із земель комунальної власності у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Разом з тим, зі змісту мотивувальної частини даного рішення вбачається, що підставою для відмови стала відсутність на момент розгляду заяви на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна та незаконність знаходження на момент подання заяви на самовільно зайнятій земельній ділянці будинку кафе (а.с.34, 39-44).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. "б" ч. 1ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.1ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

При дослідженні спірного рішення судом встановлено, що підставою для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надання стало недодержання вимог статті 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 18 Господарського процесуального кодексу України, частини третьої статті 123, частини другої статті 124, частин першої та другої статті 134 Земельного кодексу України, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Про обов`язковість судових рішень йдеться і у статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на яку посилається відповідач у своєму рішенні. Більш того, відповідно до ч. 4 зазначеної статті невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 14 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Як передбачено ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права чи інтереси.

Як вже було зазначено вище, згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналізуючи вищезазначені законодавчі положення, які слугували підставою для прийняття спірного рішення, суд зазначає, що дані положення не визначають обставин невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. А обставини, зазначені у мотивувальній частині рішення, а саме відсутність на момент розгляду заяви на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна та незаконність знаходження на момент подання заяви на самовільно зайнятій земельній ділянці будинку кафе, не відносяться до тих, які можуть бути підставою для відмови у наданні такого дозволу.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, відповідач прийняв спірне рішення, яке є необґрунтованим, невизначеним та незрозумілим.

Суд зауважує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Так, у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас у рішенні від 27.09.2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Разом з тим, у мотивувальній частині спірного рішення №7/44-10 від 21.06.2019 року "Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" відповідач посилається на відсутність на момент розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.05.2017 року на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, а також на незаконність знаходження самого майна на земельній ділянці.

Суд наголошує, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 123 Земельного кодексу України.

Отже, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на вказані обставини, оскільки такі підстави не можуть бути покладені в основу спірного рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що акт державного виконавця, відповідно до якого підтверджено, що будівлю-кафе «Літнє» 1,А, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 знесено та вивезено до КП «Благоустрій» складено 29 травня 2017 року, натомість із заявою ОСОБА_1 звернулась до відповідача 22 травня 2017 року.

Таким чином суд вважає рішення Вугледарської міської ради № 7/44-10 від 21.06.2019 року "Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" протиправним та приходить до висновку про його скасування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Вугледарської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2017 року та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 46 м. кв., суд зауважує, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою є дискреційними повноваженнями відповідача, які надані законодавцем суб`єкту владних повноважень, відповідно суд не може брати на себе обов`язок щодо зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання вмотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають два види правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу наявний вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження є дискреційними.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 року у справі №804/1469/17, від 14.08.2019 року у справі №0640/4434/18 та від 12.09.2019 року у справі №0640/4248/18.

Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що суд має право зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, предметом дослідження є лише правомірність відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а не дотримання позивачкою усіх інших умов для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Так, на підставі викладеного, з метою ефективного захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне, задовольнити частково її позовні вимоги, шляхом визнання рішення Вугледарської міської ради № 7/44-10 від 21.06.2019 року "Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" протиправним та його скасування. Також задоволенню підлягає вимога позивачки в частині зобов`язання відповідача розглянути її заяву від 22.05.2017 року. Проте, щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на те, що вказані повноваження відносяться до дискреційних. Разом з тим, суд вважає на необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.05.2017 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини цієї справи, а саме третє прийняття аналогічного рішення відповідачем та неврахування рішення суду, суд доходить висновку про наявність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в цій справі.

Суд роз`яснює відповідачу, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Так, ухвалою суду від 25.09.2019 року відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки при зверненні до суду із зазначеним позовом, позивачкою не було сплачено суму судового збору та, враховуючи висновки, покладені в рішенні щодо часткового задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення судового збору з позивачки та відповідача солідарно у розмірі 192, 10 грн та 576,30 грн відповідно.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Вугледарської міської ради (, 85670, Донецька обл., місто Вугледар, вулиця 30-річчя Перемоги, будинок 16) про визнання протиправним та скасування рішення № 7/44-10 від 21.06.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вугледарської міської ради № 7/44-10 від 21.06.2019 року "Про відмову у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" ОСОБА_1 .

Зобов`язати Вугледарську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 46 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , за цільовим призначенням 03.08 (для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування), з урахуванням висновків суду, зазначених у рішенні.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Зобов`язати Вугледарську міську раду подати у строк один місяць з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Державного бюджету України судовий збір в розмірі 192,10 грн (сто дев`яносто дві гривні десять копійок).

Стягнути з Вугледарської міської ради на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 576, 30 грн (п`ятсот сімдесят шість гривень тридцять копійок).

Повний текст рішення складено 16.12.2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб