Справа № 120/3605/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 грудня 2019 р. Справа № 120/3605/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурман В.В.

представника позивача: Корнійчук С.А.

представника відповідача: Скоцька А.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що звернувся до відповідача із клопотанням від 25.03.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населеного пункту Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області, додавши всі необхідні документи.

Листом від 07.05.2019 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило заявника про неможливість надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки на викопіюванні неможливо визначити бажане місце розташування земельної ділянки. Не погодившись з такою відмовою, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2019 у справі №129/1973/19-а адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти рішення, яким вирішити питання надання або мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Калинівської міської ради Вінницької області, з урахуванням висновків суду викладених в судовому рішенні.

На виконання вказаного рішення відповідач наказом від 12.09.2019 повторно відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу з підстав аналогічних тим, які міститись у відмові від 07.05.2019.

Позивач вважаючи, що наказ від 12.09.2019 є протиправним та таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, звернувся до суду з вимогами зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою суду від 08.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

26.11.2019 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.09.2019 року № 2-15667/15-19-СГ «Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено Позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Даний наказ вмотивований тим, що відповідно до частини 1-4 статті 22, частини 6,7 статті 118, частини 4 статті 122 Земельного кодексу України (зі змінами), Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за №1391/29521, Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308, враховуючи те, що графічні матеріали, які додаються до клопотання не дають змоги ідентифікувати приналежність до адміністративно - територіальної одиниці, а відтак і з`ясувати відповідність об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а тому на підставі ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відмовлено у наданні дозволу.

Вказали, що графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки».

Однак, з графічних матеріалів позивача неможливо визначити точне місце розташування земельної ділянки, яку він хоче отримати у власність, оскільки графічний матеріал не містить відповідної інформації.

У судовому засідання 09.12.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2019 Головним управлінням Дергеокадастру у Вінницькій області було отримано клопотання ОСОБА_1 , датоване 25.03.2019, в якому позивач просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населеного пункту Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області. До вказаного клопотання заявник додав копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного номеру та викопіювання земельної ділянки.

Листом за вих. №Щ-5643/0-1495/0/95-19 від 07 травня 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило позивача про неможливість визначення бажаного місця розташування земельної ділянки. Не погоджуючись з вказаною відповіддю, позивач оскаржив її до суду.

Рішенням ВОАС від 15.08.2019 у справі №129/1973/19-а адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти рішення, яким вирішити питання надання або мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Калинівської міської ради Вінницької області, з урахуванням висновків суду викладених в судовому рішенні.

На виконання вказаного судового рішення відповідач наказом від 12.09.2019 №2-15667/15-19-СГ повторно відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу, враховуючи те, що графічні матеріали, які додаються до клопотання не дають змоги ідентифікувати приналежність до адміністративно - територіальної одиниці, а відтак і з`ясувати відповідність об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а тому на підставі ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відмовлено у наданні дозволу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень, вказуючи, що підстави для його прийняття аналогічні підставам викладеним у відмові від 07.05.2019, яка скасована у судовому порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність громадянам врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Слід наголосити, що частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України встановлено заборону вимагати додаткові матеріали та документи, ніж ті, що визначені цією частиною.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Із системного аналізу частини 7 статті 118 Земельного кодексу України слідує, що законодавцем визначено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Рішенням ВОАС від 15.08.2019 у справі №129/1973/19-а встановлено, що листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №Щ-5643/0-1495/0/95-19 від 07.05.2019 ОСОБА_1 відмовлено у наданні відповідного дозволу, з огляду на те, що з надісланих графічних матеріалів неможливо визначити бажане місце розташування земельної ділянки.

Однак, суд критично оцінив такі твердження відповідача, вказав, що у клопотанні, з яким звертався заявник чітко визначено територіальне розташування бажаної земельної ділянки, а саме: за межами населеного пункту Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області. На доданому до клопотання графічному матеріалів заявником зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (чітко позначено земельну ділянку, що розташована за межами населеного пункту Калинівської міської ради)

Разом із тим, суд встановив, що позивачем дотримано вимоги, які частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачені до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та долучених до нього документів.

Відповідно частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, суд зауважує, що підстави для відмови позивачеві у наданні відповідного дозволу викладені у наказі від 12.09.2019 аналогічні підставам для відмови викладеним у листі від 07.05.2019, оцінка яким надавалась адміністративним судом при вирішенні справи №129/1973/19-а.

Відповідно положень частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, відповідачем Головним управлінням Держгеокадасту у Вінницькій області прийнято оскаржуване у даній справі рішення у формі наказу без урахування висновків суду постановлених у справі №129/1973/19-а.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак, наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.09.2019, яким відмовлено в наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд зважає, що в межах даної справи позивач просить зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Що стосується доводів представника відповідача щодо наявності у нього дискреційних повноважень, суд виходить за наступного.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі №819/570/18 вказав, що умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

З огляду на це, саме зобов`язання ради надати дозвіл є найбільш ефективним способом захисту порушеного права.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтованою площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Калинівської міської ради Вінницької області.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності відмови, суд доходить висновку щодо задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12 вересня 2019 року, яким відмовлено в наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтованою площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Калинівської міської ради Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 16.12.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович