Справа № 160/6150/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2019 року Справа № 160/6150/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Носаль П.В.,
представника позивача - Морозов Є.Є.,
представника відповідача - Свида Р.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Криворізький Міськмолокозавод № 1» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 03.07.2019 року надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Криворізький Міськмолокозавод № 1» (далі - Товариство) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 23.05.2019 року № ДН2171/262/АВ/ТД-ФС/483.
В обґрунтування позову у заявах по суті Товариство посилалось на протиправність оскарженої постанови з огляду на відсутність у його діях складу правопорушення, санкція за яке передбачена абз. 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України. За позицією позивача, укладання цивільно-правових договорів з фізичними особами помилково розцінені відповідачем як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, оскільки чинне трудове законодавство України не ставить у залежність волевиявлення особи в укладанні трудових правовідносин з потенційним роботодавцем і подальшим наданням певних видів послуг з формою втілення таких відносин та визначення виду майбутнього договору. Також позивач зазначив про відсутність у інспекторів праці, які здійснювали інспекційне відвідування, повноважень щодо тлумачення характеру трудових правовідносин, а також зазначив про неналежне повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу. З огляду на викладене просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржену постанову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року у задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову - відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року позовну заяву Товариства залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких останній у задоволенні позову просить відмовити посилаючись на те, що під час інспекційного відвідування інспектором праці встановлено фактичне допущення до роботи 6 працівників без укладання трудових договорів, оформлення наказів чи розпоряджень власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. На думку відповідача, правовідносини між позивачем і вказаними працівниками не є відносинами цивільно-правового характеру, а укладені між ними договори носять ознаки, притаманні саме трудовим правовідносинам з огляду на те, що такі працівники підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку, а надані ними послуги властиві саме найманому працівнику. Такі висновки відповідач також аргументує тим, що усі послуги виконувались/надавались найманими працівниками тривалий час та відповідно до основної діяльності Товариства. З огляду на викладене відповідач зазначає, що предметом зазначених договорів є процес праці, а не її кінцевий результат, а тому вважає, що у діях позивача наявний склад правопорушення, санкція за яке передбачена абз. 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 р. заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено дію постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23.05.2019 року № ДН2171/262/АВ/ТД-ФС/483 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 160/6150/19, а також зупинено стягнення за тією ж постановою до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 160/6150/19.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 р. продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 діб.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 р. викликано свідків у судове засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Відповідно до наказу від 19.04.2019 року, направлення на проведення інспекційного відвідування від 19.04.2019 року та на підставі інформації, наданої листом від 27.02.2019 року № 4715/05-05/26, інспекторами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування з додержання Товариством вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт від 25.04.2019 року № ДН2171/262/АВ, а також прийнято припис про усунення виявлених порушень від 08.05.2019 року № ДН2171/262/АВ/П (предмет розгляду в іншій справі).
В акті перевірки інспекторами праці серед виявлених порушень зазначено про недотримання Товариством вимог статті ч.1 ст. 21, ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у частині фактичного допущення до роботи 6 (шість) працівників без укладання трудових договорів, оформлення наказів чи розпоряджень власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (заперечення на акт перевірки відповідачем до уваги не прийняті).
03.05.2019 року Головним управлінням Держпраці в Дніпропетровській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення на позивача штрафу № ДН2171/262/АВ/ТД. Вказаним рішенням призначено розгляд справи на 16.05.2019 року. У зв`язку з надходженням клопотання позивача, розгляд справи відкладено на 23.05.2019 року.
23.05.2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. № 509, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2171/262/АВ/ТД-ФС/483, якою на позивача накладено штраф у розмірі 751140,00 гривень.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач оскаржив її до суду, правомірність прийняття якої і є предметом розгляду у цій справі.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно пункту 2 Положення № 96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Державна служба України з питань праці (Держпраця) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.6 п.6 Положення №96).
Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
У відповідності до зазначених норм Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року, чинному на момент проведення виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №295).
Відповідно до ст.1 Закону №877, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно ч.4 ст.2 Закону №877 заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону №877).
Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп.3 п.5 Порядку №295).
Згідно п.п.8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Відповідно до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Позивачем підстави та порядок проведення перевірки не оскаржуються, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятою за її (перевірки) наслідками оскарженою постановою.
Так, інспекційним відвідування встановлено, що у порушення вимог статті ч.1 ст. 21, ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України, Товариством допущено до роботи 6 (шість) працівників без укладання трудових договорів, оформлення наказів чи розпоряджень власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Склад правопорушення, на думку відповідача, полягає у тому, що протягом 2018-2019 роках 6 (шістьма) працівниками виконувалася робота в рамках укладених ними із позивачем цивільно-правових договорів щодо сторожування будівлі, майна школи та прибиранню підлеглої території школи та умовами цих договорів не було визначено конкретного результату роботи, не передбачено конкретного обсягу виконаних робіт. При цьому, зазначені договори укладалися протягом березня-липня 2018, що думку відповідача, свідчить про системний характер виконання робіт, а позивачу від вищевказаних осіб необхідний процес праці, а не її кінцевий результат.
Суд, дослідивши зміст цивільно-правових договорів про надання послуг, копії яких містяться в матеріалах справи, а також наданих суду доказів, не може погодитися з вищевикладеними висновками відповідача та з цього приводу зазначає про таке.
Так, між Товариством та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 протягом 2018-2019 року укладено цивільно-правові договори про надання послуг.
Так, відповідно до договорів від 03.07.2018 року № 87-д зі строком дії по 30.07.2018 року, від 01.09.2018 року № 118-д зі строком дії по 29.03.2018 року, від 03.04.2018 року № 41-д зі строком дії по 26.04.2018 року, від 03.03.2018 року № 26-д зі строком дії по 29.03.2018 року, від 03.08.2018 року №106-д зі строком дії по 31.08.2018 року, від 03.10.2018 року № 146-д зі строком дії по 30.10.2018 року, від 02.11.2018 року № 158-д зі строком дії по 28.11.2018 року, від 04.12.2018 року № 162-д зі строком дії по 28.12.2018 року, від 03.03.2019 року № 07-д, від 03.03.2019 року № 07-д зі строком дії по 30.03.2019 року, від 04.02.2019 року № 03-д зі строком дії по 26.02.2019 року, від 08.01.2019 року № 01-д зі строком дії по 30.01.2019 року, від 04.06.2018 року № 73-д зі строком дії по 30.06.2018 року, від 09.01.2018 року № 6-д зі строком дії по 30.01.2018 року, від 05.02.2018 року № 16-д зі строком дії по 23.02.2018 року ОСОБА_1 виконувала роботи з викладки товарів у торгівельній мережі «АШАН» у м.Кривий Ріг.
Згідно із договорів від 01.09.2018 року № 120-д зі строком дії по 29.09.2018 року, від 03.08.2018 року № 108-д зі строком дії по 31.08.2018 року, від 08.01.2019 року № 02-д зі строком дії по 30.01.2019 року, від 09.01.2018 року № 5-д зі строком дії по 30.01.2018 року, від 02.03.2019 року № 06-д зі строком дії по 27.03.2019 року, від 05.02.2018 року № 15-д зі строком дії по 23.02.2018 року, від 03.04.2018 року зі строком дії по 26.04.2018 року, від 05.05.2018 року № 63-д зі строком дії по 30.05.2018 року, від 04.06.2018 року № 75-д зі строком дії по 30.06.2018 року, від 03.10.2018 року № 148-д зі строком дії по 30.10.2018 року, від 02.11.2018 року зі строком дії по 29.11.2018 року, від 02.12.2018 року № 161-д виконавець - ОСОБА_2 здійснювала фотозвіти щодо наявності продукції Замовника у магазинах мережевої торгівлі ТОВ «Сільпо-Фуд», ТОВ «Омега» у місті Дніпро та на торгівельних об`єктах фірмової роздрібної торгівлі Змовника, а також з надавала електронні звіти щодо наявності продукції Замовника у магазинах мережевої торгівлі («Сільпо», «Варус») у місті Дніпро та на торгівельних об`єктах фірмової роздрібної торгівлі Замовника.
Відповідно до договорів від 01.09.2018 року № 121-д зі строком дії по 28.09.2018 року, від 04.11.2018 року № 156-д зі строком дії по 05.12.2018 року, виконавець - ОСОБА_4 здійснювала мийку лабораторного посуду для відбирання проб.
Відповідно до договорів від 01.09.2018 року № 119-д зі строком дії по 29.09.2018 року, від 04.06.2018 року № 74-д зі строком дії по 30.06.2018 року, від 03.07.2018 року № 88-д зі строком дії по 30.07.2018 року, від 03.08.2018 року № 107-д зі строком дії по 30.08.2018 року, від 03.10.2018 року № 147-д зі строком дії по 29.10.2018 року, від 03.03.2018 року № 27-д зі строком дії по 29.03.2018 року, виконавець - ОСОБА_3 здійснювала фотозвіти щодо наявності продукції Замовника у магазинах мережевої торгівлі ТОВ «Сільпо-Фуд», ТОВ «Омега» у місті Запоріжжя та на торгівельних об`єктах фірмової роздрібної торгівлі Змовника, а також надавала електронні звіти щодо наявності продукції Замовника у магазинах мережевої торгівлі («Сільпо», «Варус») у місті Запоріжжя та на торгівельних об`єктах фірмової роздрібної торгівлі Замовника
Відповідно до договору від 05.03.2019 року № 05-д зі строком дії по 06.03.2019 року, фізична особа ОСОБА_6 згідно розділів 1 та 2 договорів про надання послуг, виконував роботу з фарбування обшивки парового котла площею 16 м2.
Згідно із договору від 06.12.2018 року № 163-д зі строком дії по 26.12.2018 року виконавець - ОСОБА_5 здійснювала складання фасованої продукції в гофроящики.
Зі змісту вказаних договорів вбачається, що виконавці виконують роботу на свій ризик, самостійно організовують виконання робіт, не підпадають під дію внутрішнього трудового розпорядку, не мають права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженнями та похованнями, а замовник зобов`язується вчасно перераховувати єдиний соціальний внесок до пенсійного Фонду, а також утримує та перераховує до бюджету податок з доходу у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5 %. Факт виконання відповідних робіт з боку виконавця засвідчується актами приймання-передачі наданих робіт. Результати наданих виконавцями послуг оформлені відповідними актами приймання-передачі виконаних робіт, завірені належним чином копії яких містяться у матеріалах справи.
Суд зазначає, що сторони, підписавши цивільно-правові договори підряду, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України, що відображено у відповідних договорах. Доказів наявності законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначених договорів відповідачем суду не надано
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.
Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору. Згідно ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст.ст.902-903 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Плата за договором про надання послуг. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Доказів наявності у цивільно-правових договорів ознак нікчемних правочинів відповідачем суду не надано, як і не надано доказів визнання судом цих договорів недійсними. Так само об`єктивно відсутні будь-які докази того, що за розпорядженням уповноваженого органу управління позивача чи з відома такого органу, вказаних осіб було допущено саме до виконання трудових обов`язків.
Слід також зазначити, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, за наслідками яких замовник зобов`язується оплатити підрядникові виконану ним роботу, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці; метою договору підряду є отримання певного матеріального результату.
Суд відмічає, що ані у Акті, ані у оскарженій постанові не зазначено про те, що вище переліченим особам роз`яснено їх трудові права та обов`язки, ці особи були проінформовані під розписку про умови праці, наявність небезпечних і шкідливих виробничих факторів, ознайомлені з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, пройшли інструктаж з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.
Окрім того, ані у Акті, ані у оскаржуваній Постанові не вказано, якими саме посадами у затвердженому позивачем штатному розписі на час описаних Акті подій передбачалося виконання тих обов`язків, які, за твердженнями відповідача, здійснювалися вищевказаними фізичними особами, а так само те, за якою (якими) саме кваліфікацією (кваліфікаціями) та/або професією (професіями) позивачем нібито здійснено допуск до роботи зазначених вище осіб.
Більш того, пунктом 11 Порядку №295 визначено права посадових осіб інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, при цьому інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.
Таким чином, наведені інспектором праці (в акті перевірки) твердження не можуть бути підставою для висновків, що правовідносини між навчальним закладом та фізичними особами згідно цивільно-правових договорів не є відносинами цивільно-правового характеру, а дії позивача щодо укладення даних договорів не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч. 3 ст.24 КЗпП України.
Також суд зазначає, що жодних відомостей щодо непогодження фізичних осіб з укладенням цивільно-правових договорів в акті інспекційного відвідування не було зазначено, пояснення від фізичних осіб не відбиралися. Суд також відмічає, що чинне законодавство України про працю не містить жодного обов`язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов`язання зобов`язані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними, на підставі чого суд дійшов висновку, що вказані договори укладено за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними.
Також враховуючи презумцію правочину, суд зазначає, що юридичні особи не обмежені вправі залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи на підставі цивільних договорів, і не зобов`язані законодавством укладати тільки трудові договори.
Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.
Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
З системного аналізу умов договорів підряду, укладених між позивачем та фізичними особами, вбачається, що предметом цим договорів є кінцевий результат праці, а не сам її процес, тоді як для трудових договорів, характерним було би зворотнє.
При цьому, є безпідставними доводи відповідача, що дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору, перешкоджали реалізації фізичним особам права на працю з огляду не надання доказів того, що у період дії договору про надання послуг виконавці зверталися до Товариства із заявами про прийняття на роботу.
Натомість судом з показань свідків встановлено, що вони виконували роботи за договорами про надання послуг у зручний час та самостійно організовували роботу. Так, свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона офіційно працевлаштована на іншому підприємстві (ТОВ «Авто Буд»), а послуги за цивільно-правовими договорами надавала Товариству у зручний час.
Крім того суд зазначає, що характер наданих виконавцями послуг жодним чином не стосувалися економічної діяльності позивача, наприклад: діяльності посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, роздрібної торгівля в неспеціалізованих магазинах, а мали на меті лише забезпечити організаційну форму діяння підприємства (миття посуду, фасування продукції, надання фото звіту).
Свідок ОСОБА_7 , яка працює на Товаристві начальником відділом забезпечення персоналу також пояснила, що вищезазначених виконавців з правилами трудового внутрішнього розпорядку не ознайомлювали, облік їх робочого часу не здійснювався, оплата послуг проводилась одноразово, раз у місяць. Також свідок зазначила, що взаємовідносини з переліченими фізичними особами не мали системного характеру, оскільки деякі особи залучались одноразово, а також наголосила, що штатним розписом взагалі не передбачено відповідних посад з числа наданих виконавцями послуг.
Підсумовуючи суд зазначає, що викладений у Акті висновок відповідача про вчинений позивачем фактичний допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору у письмовій формі та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки не враховувались периоди та характер наданих послуг, та не є обґрунтованим з точки зору відповідності чинному законодавству України, яке регламентує відповідні суспільні відносини.
Враховуючи викладене, а також встановивши в судовому засіданні факт відсутності в діях позивача порушень ч. 3 ст.24 КЗпП України, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржену постанову та накладаючи на позивача штраф відповідач діяв не у спосіб, передбачений законодавством України, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позов Приватного акціонерного товариства «Криворізький Міськмолокозавод № 1» - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області від 23.05.2019 року № ДН2171/262/АВ/ТД-ФС/483, якою на Приватне акціонерне товариство «Криворізький Міськмолокозавод № 1» накладено штраф у розмірі 751140 грн.
Повернути з Державного бюджету Приватному акціонерному товариству «Криворізький Міськмолокозавод № 1» надміру сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня), сплаченого згідно із платіжним дорученням від 01.07.2019 року № 3357.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 15 листопада 2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна