Справа № 480/2551/19
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р. Справа №480/2551/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача (Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області) - Челядіна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, Сумського апеляційного суду про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області, Сумського апеляційного суду в якому просить:

- зобов`язати Сумський апеляційний суд протягом 5 днів з дня набрання рішенням законної сили надати до Сумського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області додатково заяви - розрахунки, які б відображали правильний розрахунок страхової суми матеріального забезпечення за період з 12.12.2018 р. по 21.01.2019 р. в сумі 79826,71грн., а за період з 22.01.19 р. по 08.02.19 р. - 36972,73 грн, із застосуванням для розрахунку матеріального забезпечення розміру суддівської винагороди у період з 12.12.18 по 31.12.18 на рівні 55845грн, а у період з 01.01.19 по 08.02.19 на рівні 62525грн.;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили профінансувати заяви-розрахунки щодо надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 за період з 12.12.18 по 08.02.19, з нарахуванням на пред`явлені до фінансування сум страхових виплат зазначених у заявах- розрахунках від 01.02.19 р. і від 15.02.19 р., встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, починаючи з 01.03.2019 по день фактичного розрахунку;

- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 5000грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.12.2018 року із позивачкою стався нещасний випадок невиробничого характеру. Про даний нещасний випадок 11.12.2018 року за місцем роботи складно акт за формою НТ. З 06.12.2018 року по 09.02.2019 року позивач перебувала на амбулаторному лікуванні, що доводиться копіями листків непрацездатності за період з 06.12.18 р. по 11.12.2018 р.; з 12.12.18 р. по 21.01.19 р.; з 22.01.19 р. по 08.02.19 р.

На час настання нещасного випадку позивач працювала суддею Апеляційного суду Сумської області, який відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" перебував у стані ліквідації. За перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, з 06.12.18р. по 11.12.18 р. ОСОБА_1 надано матеріальне забезпечення за рахунок коштів фонду оплати праці працівників Апеляційного суду Сумської області. 11.12.2018 року згідно рішення Вищої ради правосуддя за № 3789/0/15-18 ОСОБА_1 як суддю Апеляційного суду Сумської області, було переведено на посаду судді новоутвореного Сумського апеляційного суду, у зв`язку з чим 11.12.2018 р. відраховано зі штату цього суду, а 12.12.2018 р. зараховано в порядку переведення до штату Сумського апеляційного суду на посаду судді з посадовим окладом згідно штатного розпису. У зв`язку із переведення до новоутвореного суду апеляційної інстанції 12.12.18 р. позивачці було видано листок непрацездатності серія АДО №218631 (продовження листа № 218578) із зазначенням нового місця роботи - Сумський апеляційний суд. У зв`язку із настанням у ОСОБА_1 страхового випадку, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, комісія із соціального страхування Сумського апеляційного суду (далі комісія) прийняла рішення про призначення ОСОБА_1 даного виду матеріального забезпечення. На підставі цього рішення комісії Сумський апеляційний суд оформив заяву-розрахунок про фінансування призначеної суми матеріального забезпечення за період з 12.12.18 по 21.01.19 в розмірі 71197,73грн, виходячи із базового посадового окладу суді станом на 12.12.18 - 52860,00грн. і направив 01.02.19 для оплати до Сумського міського відділення управління виконавчої дирекції ФСС у Сумській області. Проте, листом від 06.02.19 р. Сумське міське відділення ФСС повідомило, що оскільки страховий випадок настав до моменту перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з Сумським апеляційним судом, під час роботи ОСОБА_1 в Апеляційному суду Сумської області, який на даний час ще не ліквідований, то нарахування та виплати по тимчасовій непрацездатності повинно проводитися саме цією установою. Отже заявлена сума до виплати допомоги у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 71197,73 грн. залишається не виплаченою.

Через продовження лікування з 22.01.19 позивачу було видано листок непрацездатності серія АДО №219372, який 11.02.19 р. розглянуто на засіданні комісії новоутвореного апеляційного суду і прийнято рішення призначити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за цим листком непрацездатності. 15.02.19 р. до Сумського міського відділення ФСС було направлено заяву-розрахунок фінансування для надання матеріального забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 31257,54 грн., виходячи із базового посадового окладу станом на 12.12.18 - 52860,00грн. Згідно листа Сумського міського відділення від 25.02.19р. направлену заяву-розрахунок було повернуто без виконання з тих же самих підстав і заявлена сума на виплату допомоги у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 31257,54 грн. знову залишилась не виплаченою.

Страховий випадок настав в період роботи суддею Апеляційного суду Сумської області і цією установою ОСОБА_1 було виплачено допомогу по тимчасовій втраті працездатності за перші 5 днів по 11.12.2018р. за рахунок бюджетних коштів установи, по день переведення на посаду судді Сумського апеляційного суду у зв`язку з чим позивач вважає, що вже втратила трудовий зв`язок з установою, яка ліквідується. За таких обставин позивач стверджує, що вона вже не є застрахованою особою, пов`язаною з Апеляційним судом Сумської області, а тому ця установа втратила права продовжувати оформляти заявку-розрахунок для фінансування матеріальної допомоги. Окрім того, з 12.12.18 р. листки непрацездатності оформлялися за новим місцем роботи. У зв`язку з тим, що на відповідача спеціальним Законом № 1105 покладено обов`язок фінансування страхових виплат, але при наявності страхового випадку та пред`явлення до оплати заявок-розрахунку про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення, у останнього, який відмовився здійснити таке фінансування, в силу ст. 11 і ст. 625 ЦК України виникло грошове зобов`язання, яке залишається невиконаним до цього часу. Позивач вважає, що управління повинно виконати це грошове зобов`язання сплативши заявлені дві суми матеріального забезпечення з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми починаючи з 01.03.2019 по день фактичного розрахунку. У зв`язку з тим, що спірні правовідносини виникли відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України на підставі закону (деліктні правовідносини) через невиконання відповідачем своїх делегованих спеціальним Законом №1105 повноважень, позивач стверджує, що їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 5 000.00 грн.

Щодо правильності нарахування до виплати страхових виплат зазначених у заявках-розрахунках від 01.02.19 р. і від 15.02.19р., позивач зазначає, що розрахунок вказаних сум було проведено виходячи з розміру посадового окладу судді, діючого на час зарахування до штату Сумського апеляційного суду, а саме, 52860 грн., без урахування складових суддівської винагороди, а саме доплат за вислугу років та регіонального коефіцієнту до базового розміру посадового окладу, визначених частинами 1,4 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402 (далі Закон №1402), що на думку позивача суперечить ст.135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначений максимальний розмір заробітної плати з якої справляються страхові внески дорівнюється 15 розмірам такої мінімальної заробітної плати і на 12.12.18 р. складав 55845 грн, а починаючи з 01.01.19 р. - 62 525 грн, а з загального розміру суддівської винагороди 104662,80грн. до розрахунку матеріального забезпечення враховуючи вимоги Закону № 2148, позивач вважає, що слід застосовувати розмір суддівської винагороди для нарахування суми матеріального забезпечення за період з 12.12.18 по 31.12.18 на рівні 55845грн, а з період з 01.01.19 по 08.02.19 на рівні - 62525 грн, оскільки змінено максимальний розмір заробітної плати з якої справляються страхові внески. Крім того, листок непрацездатності за період з 12.12.2018 р. по 21.01.2019 р. позивач пред`явила до оплати Сумському апеляційному суду після його закриття, у січні 2019 року, тоді коли вже відбулось збільшення максимального розміру заробітної плати з якої справляються страхові внески і збільшений розмір знаходиться в межах суддівської винагороди позивачки на дату переведення до Сумського апеляційного суду -12.12.2018 р.

Ухвалою суду було відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача, Сумського апеляційного суду, надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував виходячи із наступного.

Відповідач зазначає, що розрахунок страхової суми матеріального забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.12.2018 по 21.01.2019 в розмірі 71197,73 грн. та з 22.01.2019 по 08.02.2019 в розмірі 31257,54 грн. проведений у відповідності до вимог пункту 28 Постанови КМУ від 26.09.2001 №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», згідно якого, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи (для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, в тому числі внаслідок захворювання або травми, що пов`язані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання страхового випадку. Якщо тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлюється, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання страхового випадку.

Оскільки в перший робочий день суддя ОСОБА_1 не приступила до виконання своїх обов`язків в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, середня заробітна плата для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням визначається виходячи з посадового окладу, що становить 52860 грн.

Також відповідач вважає, що застосовувати визначений п.п. 3, 25, 26 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, механізм обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за листками непрацездатності ОСОБА_1 неможливо, оскільки з 12.12.2018 вона зарахована до штату Сумського апеляційного суду, в якому через перебування на лікарняному, не мала заробітку, і при обчисленні суми страхового матеріального забезпечення у відповідності до п.28 Порядку середня заробітна плата визначається виходячи з посадового окладу.

Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області (далі по тексту Управління ВД ФСС) також надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує, з огляду на таке.

Представник відповідача стверджує позивачка однозначно має право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області це не заперечує.

Разом з тим, пунктом 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації, матеріальне забезпечення за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації), виплачується застрахованим особам їх правонаступником, а в разі відсутності правонаступника робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника. З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що Апеляційний суд Сумської області з 17.12.2018 перебуває в стані припинення. Враховуючи, що тимчасова непрацездатність позивачки настала в період перебування в трудових відносинах з Апеляційним судом Сумської області, Сумський апеляційний суд не є правонаступником юридичної особи, що припиняється, відповідач вважає, що суб`єктом нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності №№ 218578, 218631,219372 є саме Апеляційний суд Сумської області. У разі внесення запису до ЄДР про припинення юридичної особи Апеляційного суду Сумської області позивачка матиме право на звернення до відповідача - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області з заявою про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності в порядку, встановленому постановою правління Фонду від 03.04.2012 № 16. Також представник відповідача стверджує, що в листку непрацездатності № 215578, зазначено, що він є первинним, під час його закриття лікарем зроблено позначку, що особа продовжує хворіти. В листку непрацездатності № 218631 зазначено, що він є продовженням попереднього. В листку непрацездатності №219372 також зазначено, що він є продовженням попереднього та закритий в зв`язку з одужанням. Таким чином, відповідач вважає, що зазначені листки непрацездатності є одним страховим випадком, який настав в період перебування позивача в трудових відносинах з Апеляційним судом Сумської області. Враховуючи надані законом повноваження, в зв`язку з тим, що страховий випадок настав під час перебування позивача в трудових відносинах з Апеляційним судом Сумської області, комісія із соціального страхування Сумського апеляційного суду під час розгляду питання щодо призначення позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності, на думку відповідача, мала прийняти рішення про її відмову. Також на думку відповідача, в зв`язку з тим, що страховий випадок у позивача настав 06 грудня 2018 року, для розрахунку середньої заробітної плати потрібно врахувати період її роботи з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 року включно, тобто повні 12 календарних місяців перебування в трудових відносинах з Апеляційним судом Сумської області.

Крім того, представник відповідача вважає, що норми цивільного законодавства не поширюються на правовідносини в сфері соціального страхування, підстави для застосування встановленого індексу інфляції та нарахування 3% річних на суму фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності відсутні, а вимога щодо стягнення моральної шкоди не може бути задоволена, оскільки відсутній факт протиправної поведінки відповідача.

Позивач в свою чергу надала суду відповіді на відзиви відповідачів, з яких зазначила, що постанова КМУ від 26.09.2001 № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», до неї не може застосовуватися оскільки відповідно до ст.130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, а згідно ст.135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 02.06.2016р. №1402, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Позивач вважає, що законодавець визначив, що у випадку тимчасової втрати працездатності судді виплачується не посадовий оклад без доплат до нього та доплати регіонального коефіцієнту, а повністю зберігається виплата суддівської винагороди, складовими якої є посадовий оклад у визначеному на цей час розмірі, доплати за вислугу років, інших доплат.

Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області надав суду заперечення на відповідь на відзив на позов, в якому не погоджується із твердженням позивача про те, що рішення комісії із соціального страхування Сумського апеляційного суду про призначення їй допомоги за листками непрацездатності №№ 218631 та 219372, є дійсним. Відповідач вважає, що прийняте комісією із соціального страхування Сумського апеляційного суду рішення про призначення позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки страховий випадок настав в період її роботи суддею Апеляційного суду Сумської області.

Відповідач стверджує, що фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється до ліквідації страхувальника та внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Станом на дату звернення позивача до суду запису про припинення юридичної особи Апеляційного суду Сумської області до вказаного реєстру не внесено. Також відповідач вважає необгрунтованим аргумент позивача стосовно того, що для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності повинен прийматися розмір суддівської винагороди з 12.12.2018 по 31.12.2018 в сумі 55685 грн, а з 01.01.2019 - 62525 грн., оскільки чинним законодавством в сфері регулювання відносин за загальнообов`яковим державним соціальним страхуванням визначений єдиний для всіх страхувальників та застрахованих осіб порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності.

Ухвалою суду від 19.09.2019 вирішено перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.10.2019 продовжено строк розгляду справи в підготовчому провадженні на 30 днів.

Ухвалою суду від 05.11.2019 було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області, проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача Сумського апеляційного суду в судове засідання не з`явився надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 06.12.2018 року із ОСОБА_1 стався нещасний випадок невиробничого характеру, про що 11.12.2018 року за місцем роботи складно акт за формою НТ (а.с. 22). На час настання нещасного випадку ОСОБА_1 працювала суддею Апеляційного суду Сумської області, якій відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" перебуває у стані ліквідації (а.с. 11 - 14). Внаслідок нещасного випадку з 06.12.2018 року по 09.02.2019 року ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується копіями листків непрацездатності:

- № 218578 з 06.12.2018 по 11.12.2018, під час закриття якого зроблено позначку, що особа продовжує хворіти (а.с. 19);

- № 218631 з 11.12.2018 по 21.01.2019, в якому зазначено, що цей листок непрацездатності є продовженням попереднього, під час його закриття зроблено позначку, що особа продовжує хворіти (а.с. 20);

- №219372 з 22.01.2019 по 09.02.2019, в якому зазначено, що цей листок непрацездатності є продовженням попереднього, закритий в зв`язку з одужанням (а.с. 21).

За перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, з 06.12.18р. по 11.12.18 р. (листок непрацездатності серія АДО № 218578) ОСОБА_1 було надано матеріальне забезпечення за рахунок коштів фонду оплати праці працівників Апеляційного суду Сумської області.

11.12.2018 року згідно рішення Вищої ради правосуддя за № 3789/0/15-18 ОСОБА_1 , суддю Апеляційного суду Сумської області, було переведено на посаду судді новоутвореного Сумського апеляційного суду, у зв`язку з чим наказом голови Апеляційного суду Сумської області від 11.12.2018 р. № 31-ОГ ОСОБА_1 відраховано зі штату цього суду, а наказом в.о. голови Сумського апеляційного суду від 12.12.2018 р. № Ю-ОГ зараховано в порядку переведення з Апеляційного суду Сумської області у зв`язку із його ліквідацією до штату Сумського апеляційного суду на посаду судді з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 15, 17 - 18).

Наказом голови Сумського апеляційного суду від 13.12.2018 р. № 25-ОСГ ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 80% посадового окладу з 12.12.18 р. (а.с. 16).

Листки непрацездатності №218631 та №219372 були пред`явленні позивачкою до оплати на новому місці роботи - Сумському апеляційному суду.

У зв`язку із настанням у ОСОБА_1 , як застрахованої особи страхового випадку, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, комісія із соціального страхування Сумського апеляційного суду на підставі поданого листка непрацездатності серія АДО № 218631, прийняла рішення про призначення ОСОБА_1 даного виду матеріального забезпечення (протокол №5 від 30.01.2019 (а.с. 27). На підставі цього рішення комісії Сумський апеляційний суд оформив заяву-розрахунок про фінансування призначеної ОСОБА_1 суми матеріального забезпечення за період з 12.12.18 по 21.01.19 в розмірі 71197,73грн, виходячи із базового посадового окладу суді станом на 12.12.18 - 52860,00 грн., яку направив 01.02.19 (лист № 07-03/1/19) для оплати до Сумського міського відділення управління виконавчої дирекції ФСС у Сумській області (а.с. 24 - 26).

Листом від 06.02.19 р. № 011-05-209 Сумське міське відділення ФСС повідомило, що оскільки страховий випадок настав до моменту перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з Сумським апеляційним судом, під час роботи ОСОБА_1 в Апеляційному суду Сумської області, який на даний час ще не ліквідований, то нарахування та виплати по тимчасовій непрацездатності повинно проводитися саме цією установою (а.с. 23).

За наслідками розгляду листка непрацездатності серія АДО № 219372, 11.02.19 р. комісія із соціального страхування Сумського апеляційного суду прийнято рішення призначити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за цим листком непрацездатності (протокол №7 від 11.02.19, а.с. 33). На підставі вказаного рішення 15.02.19 р. до Сумського міського відділення ФСС було направлено заяву-розрахунок фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованій особі Сумського апеляційного суду ОСОБА_1 за останні 18 днів непрацездатності з 22.01.19р. по 08.02.19р. в розмірі 31257,54 грн., виходячи із базового посадового окладу станом на 12.12.18 - 52860,00грн.(а.с. 29 - 32)

Згідно листа Сумського міського відділення ФСС від 25.02.19 р. № 011-05-409 направлену заяву-розрахунок було повернуто без виконання з тих же самих підстав, що і попередню (а.с. 28).

Підставою для звернення позивачки з позовом до суду, став той факт, що вказані листки непрацездатності залишилися неоплаченими, також позивачка не згодна із розміром суми матеріального забезпечення їй, як застрахованій особі, що була визначена в заявах - розрахунках від 01.02.2019 та 15.02.2019.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам позову суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону № 1105-XIV, Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1105-XIV, одним із видів соціального страхування є страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; об`єкт соціального страхування - страховий ризик та страховий випадок, із настанням яких у застрахованих осіб (членів їх сімей, інших осіб) виникає право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону залежно від видів соціального страхування; страховий випадок за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Статтею 3 Закону № 1105-XIV визначено, що соціальне страхування здійснюється, зокрема, за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 1105-XIV терміни «застрахована особа», «страхувальники» та «роботодавці» вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, частиною першою статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до роботодавців віднесено підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що страхувальником у розумінні Закону № 1105-XIV є всі види юридичних осіб, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які, зокрема, використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах та мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ст.15 Закону № 1105-XIV, роботодавець, зокрема, зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Статтею 16 Закону № 1105-XIV визначено права застрахованих осіб, зокрема застраховані особи мають право на: отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом; оскарження дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг; судовий захист своїх прав.

Згідно ст. 22 Закону № 1105-XIV, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), зокрема, у разі настання в неї страхового випадку - тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 30 Закону № 1105-XIV передбачено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності). У разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації матеріальне забезпечення за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації), виплачується застрахованим особам їх правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника (ч. 1 ст.30). Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (ч.3 ст.30). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 31 Закону № 1105-XIV, підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Частиною 2 ст. 32 Закону № 1105-XIV, визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується: застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), інших підставах, передбачених законом, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону №1105-XIV, фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Як встановлено судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів, позивач, що знаходиться на обліку Фонду, як застрахована особа, перебувала у трудових відносинах із Апеляційним судом Сумської області, якій відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" у стані ліквідації. Також п. 2 цього ж Указу було утворено Сумський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Сумську область, з місцезнаходженням у місті Сумах. Саме в зв`язку із ліквідацією Апеляційного суду Сумської області 11.12.2018 року згідно рішення Вищої ради правосуддя за № 3789/0/15-18 ОСОБА_1 , суддю Апеляційного суду Сумської області, було переведено на посаду судді новоутвореного Сумського апеляційного суду. Зазначене переведення було здійснено під час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 , яка настала внаслідок травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, у розумінні Закону № 1105-XIV, є страховим випадком, що в свою чергу зумовило виникнення у ОСОБА_1 , як застрахованої особи, права на отримання матеріального забезпечення у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності. Право позивача на отримання матеріального забезпечення у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок настання страхового випадку, відповідачами не оспорюється. Разом з тим, Управління ФСС заперечує те, що суб`єктом нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності є Сумський апеляційний суд, оскільки останній не є правонаступником Апеляційного суду Сумської області.

Суд зауважує, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Зазначену правову позицію сформулював Верховний Суд України в постанові від 28.10.2014 у справі №21-484а14, таку ж правову позицію підтримує і Верховний суд, зокрема, в постанові від 11 жовтня 2018 року по справі №823/5367/15 та постанові від 17 квітня 2019 року по справі справа №808/9137/15.

З врахуванням описаної правової позиції, суд вважає твердження Управління ФСС про те що Сумський апеляційний суд не є правонаступником Апеляційного суду Сумської області є безпідставним. Тим більше встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не повинна звужувати чи позбавляти гарантій застрахованих осіб, які перебували у трудових відносинах з такою установою, щодо їх соціального захисту, зокрема, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, щодо правомірності дій Сумського апеляційного суду в частині прийняття рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі - ОСОБА_1 та направлення відповідних заяв - розрахунків до Управління ФСС для здійснення їх фінансування. В свою чергу Управління ФСС безпідставно в порушення вимог Закону № 1105-XIV не здійснило фінансування спірних заяв - розрахунків, чим фактично позбавило позивачку гарантованого цим Законом права на отримання матеріального забезпечення у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області профінансувати заяви-розрахунки щодо надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 за період з 12.12.18 по 08.02.19 є обрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що задоволенню позовних вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії повинно передувати встановлення факту невчинення таких дій а отже визнання його бездіяльності протиправною.

Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Управління ФСС щодо нездійснення фінансування заяв - розрахунків про надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 .

Щодо розміру матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

З матеріалів справи суд вбачає, що розмір страхової суми матеріального забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.12.2018 по 21.01.2019 склав 71197,73 грн. (листок непрацездатності серії АДО №218631) та з 22.01.2019 по 08.02.2019 склав 31257,54 грн. (листок непрацездатності серії АДО №219372). Відповідач (Сумський апеляційний суд) вважає, що оскільки в перший робочий день суддя ОСОБА_1 не приступила до виконання своїх обов`язків в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю середня заробітна плата для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням була визначена виходячи з посадового окладу, що становить 52860 грн., що відповідає п.28 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Суд зазначає, що відповідно до ст.33 Закону № 1105-XIV, при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

На підставі зазначеної норми Постановою КМУ від 26.09.2001 №1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням (далі - Порядок №1266). Цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці).

Пунктом 25 Порядку №1266, визначено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності.

Враховуючи висновки суду про те, що Сумський апеляційний суд фактично є правонаступником Апеляційного суду Сумської області та положення ст.30 Закону № 1105-XIV суд вважає, що розрахунок розміру середньої заробітної плати для нарахування матеріального забезпечення ОСОБА_1 повинен бути проведений відповідно до п.25 Порядку №1266.

З цих же підстав суд вважає безпідставним, посилання Сумського апеляційного суду на пункт 28 Порядку №1266, згідно якого, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання страхового випадку.

При цьому суд вважає безпідставним, твердження позивача, що до неї не може застосовуватися Порядок №1266 оскільки відповідно до ст.135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 02.06.2016р. №1402 (далі Закон №1402), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, а згідно вимог ч.10 цієї ж статті у випадку тимчасової втрати працездатності судді повністю зберігається виплата суддівської винагороди з усіма складовими.

Так відповідно до відповідно до ч.1 - 4 ст.135 Закону №1402, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб. Також ч.10 ст.135 Закону №1402 визначено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Суд зазначає, що перелічені вище норми регулюють питання виплати суддівської винагороди, тоді як в даному випадку спірним є розмір страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, що здійснюються за рахунок коштів Фонду соціального страхування. При цьому суд зазначає, що нормами Закону №1402 не врегульовані спірні правовідносини.

Разом з тим, відповідно до ст.141 Закону №1402, обов`язкове державне страхування життя і здоров`я суддів здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні. Відповідно до ст.1 Основ, загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Статтею 2 Основ визначено, що Законодавство України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування складається з цих Основ та прийнятих відповідно до них законів, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то застосовуються норми міжнародного договору.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Отже питання пов`язані із розрахунком та виплатою застрахованій особі страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку із настанням страхового випадку, врегульовані спеціальним законодавством, яке складається із Конституції України, Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми саме спеціального законодавства. Відтак суд вважає, що розрахунок та виплата ОСОБА_1 страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням повинно здійснюватися відповідно до вимог спеціального законодавства, зокрема, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Постанови КМУ від 26.09.2001 №1266, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Таким чином, виходячи в викладеного вище суд доходить висновку позовні вимоги до Сумського апеляційного суду підлягають задоволенню в частині зобов`язання надати до Сумського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області додатково заяви - розрахунки, з відображенням страхової суми матеріального забезпечення позивачці за період з 12.12.2018 р. по 21.01.2019 р. та за період з 22.01.19 р. по 08.02.19 р., обчисленої відповідно до п.25 Порядку №1266, без урахування раніше нарахованих сум.

При цьому суд вважає, що встановлення саме такого розрахунку середньої заробітної плати є цілком правомірним та відповідає принципам соціального страхування, оскільки розмір страхових виплат матеріального забезпечення застрахованій особі безпосередньо залежить від розміру сплаченого єдиного соціального внеску за відповідний період перед настанням страхового випадку.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Управління виконавчої дирекції ФСС у Сумській області профінансувати спірні заяви-розрахунки щодо надання матеріального забезпечення позивачці з нарахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 999 Цивільного кодексу України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Як же зазначалося судом вище, питання пов`язані із загальнообов`язковим державним соціальним страхування врегульовані спеціальним законодавством, яке складається із Конституції України, Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 32 Закону №1105-XIV, суми матеріального забезпечення, не одержані з вини органу, що призначає матеріальне забезпечення, виплачуються застрахованій особі за минулий час з дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Нормами Закону №1105-XIV, якій є спеціальним щодо спірних правовідносин, у разі не одержання сум матеріального забезпечення з вини відповідного органу, передбачено лише виплата цих сум із проведенням індексації. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов`язання Управління виконавчої дирекції ФСС у Сумській області профінансувати спірні заяви-розрахунки щодо надання матеріального забезпечення позивачці з нарахуванням встановленого індексу інфляції. Разом з тим, суд зазначає, з підстав викладених вище, норми ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Також суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана.

Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази спричинення позивачці моральних чи фізичних страждань, також позивач ніякім чином не обгрунтувала і розмір моральної шкоди - 5 000 грн.

Щодо вимог позивача про зобов`язання вчинити дії відповідачів у визначений строк, а саме зобов`язати Сумський апеляційний суд протягом 5 днів з дня набрання рішенням законної сили надати до Управління ФСС додатково заяви - розрахунки та зобов`язати Управління ФСС протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили профінансувати заяви-розрахунки, суд зазначає наступне.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виходячи із аналізу зазначених вище норм, суд зазначає, що по суті позивач просить встановити порядок і строк виконання судового рішення, тоді як суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання. При цьому суд наголошує, що згідно ч.2 ст.372 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, Сумського апеляційного суду про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Сумський апеляційний суд (вул. Герасима Кондратьєва, 28, м. Суми, 40003, ) надати до Сумського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області додатково заяви-розрахунки з відображенням страхової суми матеріального забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за період з 12.12.2018 р. по 21.01.2019 р. та з 22.01.19 р. по 08.02.19 р., обчисленої відповідно до п. 25 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. N 1266, без урахування сум, зазначених у заявах-розрахунках від 01.02.2019 року та від 15.02.2019 року.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (пл. Троїцька, буд. 5, м. Суми, 40022, ) щодо нездійснення фінансування заяв-розрахунків від 01.02.2019 року та від 15.02.2019 року на надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (пл. Троїцька, буд. 5, м. Суми, 40022, ) профінансувати заяви-розрахунки від 01.02.2019 року та від 15.02.2019 року щодо надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за період з 12.12.2018 р. по 21.01.2019 р. та з 22.01.19 р. по 08.02.19 р., з дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів населення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (пл. Троїцька, буд. 5, м. Суми, 40022, ) суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Сумського апеляційного суду (вул. Герасима Кондратьєва, 28, м. Суми, 40003, ) суму судового збору в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.).

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з Державного бюджету надміру сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.), що внесений згідно квитанції від 10.07.2019 року № 0.0..1.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.12.2019 року.

Суддя В.О. Павлічек