Справа № 460/2736/18
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Друзенко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/8386/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

представника позивача: Гуль Н.В.

представника відповідача: Гоч Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» та Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року у справі № 460/2736/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ :

30.10.2018р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» (надалі ТОВ «ВО Волинь-Бетон») звернувся в суд з позовом (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.08.2018р. №, №, №, №, №, №, рішення № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-41 від 15.08.2018р. ( т.7 а.с.84 )

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2019р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 15.08.2018р., яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 609424,00 грн., в тому числі 487539,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 121885, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. В решті позову суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянти Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» та Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт ТОВ «ВО Волинь-Бетон» просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник позивача Гуль Н.В. та представник відповідача Гоч Н.М. в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги із підстав у них зазначених.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарг, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області №1792 від 23.06.2018р. контролюючий орган в період з 10.07.2018р. - 23.07.2018р. провів планову виїзну документальну перевірку ТОВ «ВО Волинь Бетон» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015р. - 31.03.2018р., валютного - за період з 01.01.2015р. - 31.03.2018р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015р. - 31.03.2018р.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт №1818/17-00-14-01/36016172 від 30.07.2018р. в якому зазначено виявлені в ході перевірки порушення, а саме:

- п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.201.1, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на додану вартість на 487539 грн.;

- п.201.1. ст. 201 Податкового Кодексу України, оскільки порушено терміни реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 6706,83грн.;

- п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, а саме не оприбутковано готівку в касі підприємства на загальну суму 255207,25 грн.;

- ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» при взаємовідносинах з директором ОСОБА_5 та директором ОСОБА_2 ;

- пп.14.1.180, п.14.1 ст.14, п.163.1 ст.163, пп.164.1.2, пп.164.2.1 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, внаслідок чого не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 14235,60 грн.;

- пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого не утриманий і не перерахований до бюджету військовий збір в сумі 2626,52 грн.;

- ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, ч.1 ст.7, ч.5, 7 ст.8, ч. 2, 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 в порушення яких, не нараховано, не утримано та не сплачено єдиний соціальний внесок на загальну суму 20631,22 грн., в т.ч. 3,6% - 549,22 грн. та 37,26% - 5684,39 грн., 22% - 14946,83 грн.;

- пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, за якими встановлена несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати військового збору, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті збору; неподання податковим агентом платіжних доручень на сплату належного до сплати військового збору під час виплати доходу на користь платників податків за граничними термінами сплати збору до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України;

- п.51.1 ст.51 пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України - подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками за 3-4 кв.2015 року, 2016 рік, 2017 рік, 1 кв. 2018 року.

На підставі акту перевірки №1818/17-00-14-01/36016172 від 30.07.2018р. контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 609424,00 грн., в тому числі 487539,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 121885, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; (т.1 а.с. 13)

- податкове повідомлення-рішення № яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в розмірі 1276036,25 грн.; (т.1 а.с.14 )

- податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 608,65 грн. за затримку реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів, та штраф в розмірі 40% в сумі 248,13 грн. за затримку реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних від 61 і більше календарних днів; (т.7 а.с. 87-88)

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 26446,76 грн., в тому числі 13178,86 грн. - за податковим зобов`язанням, 9840,12 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 3427,78 грн. - за пенею; ( т.7 а.с. 89-90 )

- податкове повідомлення-рішення № яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 4862,61 грн., в тому числі 2556,06 грн. - за податковим зобов`язанням, 2247,02 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 59,53 грн. - за пенею; ( т.7 а.с. 91-92)

- податкове повідомлення-рішення № яким застосовано штрафні санкції за платежем: «податок на доходи» в сумі 510,00 грн.; (т.7 а.с. 93)

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 10386,28 грн.; (т.7 а.с. 94 )

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-41 від 15.08.2018р. якою повідомлено, що станом на 30.07.2018 р. заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 20936,38 грн. ( т.7 а.с. 95)

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.08.2018р., яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 609424,00 грн., в тому числі 487539,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 121885, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, ТОВ «ВО Волинь-Бетон» відніс до складу податкового кредиту суму ПДВ: 286527 грн. - по придбанню мішків клапанних; 127912 грн. - по придбанню паливно-мастильних матеріалів та 73100 грн. - по придбанню металопрокату, що не були використані як вважає контролюючий орган в господарської діяльності підприємцем.

Зокрема, на підтвердження вказаних господарських операцій позивач надав суду: договір поставки №2605/1 від 26.05.2014р. із специфікаціями до нього, де визначено розмір і кількість мішків клапанних, рахунки-фактури, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні за період з 09.07.2015р. - 25.10.2017р., якими підтверджено придбання в охопленому перевіркою періоді паперових мішків. ( т.8 а.с. 76-160)

Крім того, ТОВ «ВО Волинь Бетон» надав суду акти на списання мішків паперових за період з 30.03.2015р. - 30.12.2015р., за період з 29.02.2016р. - 30.12.2016р. та за період з 31.03.2017р. - 30.12.2017р., якими підтверджено використання відповідної кількості паперових мішків для фасування цементу ( т.8 а.с.161-192 ).

На підтвердження того, що позивач реалізовував цемент в мішках останній надав договори купівлі-продажу цементу за період з 01.01.2015р. - 04.11.2015р. та за період з 26.01.2016р - 21.03.2016р. ( т. 8 а.с. 197-219).

Що стосується паливно-мастильних матеріалів, ТОВ «ВО Волинь Бетон» на підтвердження здійснення господарських операцій надав: договір №22/06-14 від 04.06.2014р. поставки нафтопродуктів від ТОВ «АПН ЛТД» та податкові накладні на придбання палива за період з 01.01.2016р. - 31.12.2016р., з 01.01.2017р. - 31.12.2017р. та 01.01.2016р. - 31.12.2016р. ( т. 4 а.с. 150-250 , т. 5 а.с.1-250, т. 6 а.с.1-247, т. 7 а.с.1-72, т. 9 а.с.82-84 )

Крім того, позивач долучив договір оренди вантажних автомобілів, якими підтверджено отримання останнім в охопленому перевіркою періоді найму вантажних автомобілів: ОДАЗ (цистерна) НОМЕР_8, МАЗ 5432 НОМЕР_1 , ЗИЛ 431610 НОМЕР_9 , КАМАЗ 5320 НОМЕР_10, ЗИЛ 441510 НОМЕР_3 , МАЗ-9397 НОМЕР_11 , ТЦ-10 А НОМЕР_12, IFB 9000 LAK НОМЕР_6 , DAF CF 85.33 НОМЕР_7 ( т. 4 а.с.1-84 ).

Також, ТОВ «ВО Волинь Бетон» надав накази по підприємству № б/н від 02.01.2015р., № б/н від 02.01.2016р., № б/н від 02.01.2017р., № б/н від 02.01.2018р., якими встановлено норму витрат списання палива, яке буде використане для вивантаження цементу з вагонів хоперів) з розрахунку 2л. на 1т. та акти на списання пального використаного для заправки автомобілів ( т. 4 а.с.89-121 ), ( т. 4 а.с.85-88)

Що стосується металопрокату, на підтвердження реальності господарських операцій ТОВ «ВО Волинь Бетон» долучено: договір №260137 від 26.01.2016р. купівлі-продажу металопродукції, видаткові накладні та товарно- транспортні накладні за період з 30.10.2015р. по 23.03.2018р. а також акти списання металопрокату для виробництва РБВ за період з 31.10.2015р.-31.12.2015р., з 29.02.2016р.-31.12.2016р., з 31.01.2017р.-31.12.2017р. та з 31.01.2018р. -31.03.2018р. ( т. 8 а.с.53-75 том 8). ( т. 7 а.с.120- 234 , т.8 а.с.1-52 ),

Зокрема, на підтвердження факту ведення господарської діяльності з виробництва і реалізації цементу, в тому числі з отриманням відповідного доходу та на підтвердження належного звітування щодо ПДВ, до матеріалів справи позивач долучив податкові декларації з ПДВ за період з 01.07.2015р. - 31.12.2015р., з 01.01.2016р. - 31.12.2016р., з 01.01.2017р. - 31.12.2017р., з 01.01.2018р. - 31.03.2018р. та виписки по рахунку ПАТ «КБ «Приватбанк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» за весь охоплений перевіркою період ( т. 2 а.с.152 -250, т. 3 а.с.1-250 ). ( т. 1 а.с.109-249, т.2 а.с.1-151)

Доводи апелянта Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ не вплинуло на визначення об`єкту оподаткування по податку на прибуток, оскільки до собівартості реалізованої продукції не включалась вартість отриманих паперових мішків, вартість придбаного паливно-мастильних матеріалів та вартість металопрокату, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

В пп. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, в тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику ( кредитору) на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкт фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

п.п. «а» п.198.1 ст.198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.2. даної статті передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Із змісту п.198.3 ст. 198 ПК України видно, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як визначено у п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. При цьому, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із змісту акту документальної виїзної перевірки видно, що сума ПДВ сплаченого (нарахованого) позивачем у зв`язку з придбанням мішків клапанних, паливно-мастильних матеріалів та металопрокату підтверджується зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Первинними документами які знаходяться в матеріалах справи підтверджуються що ТОВ «ВО Волинь-Бетон» отримував дохід від господарської діяльності як реалізація будівельних матеріалах: цементу, портландцементу в асортименті. Мішки паперові клапанні, паливно-мастильні матеріали та металопрокат використовувалися позивачем виключно в рамках власної господарської діяльності. Зокрема, реалізація портландцементу фасованого в паперові мішки, вивантаження цементу з вагонів хоперів та фасування цементу у мішки є ланцюгами технологічного процесу, що провадився для досягнення кінцевої мети-реалізації готової продукції для отримання доходу.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про те, що позивач неналежним чином вів облік придбаних та використаних ТМЦ відповідно до П 9с) БО 9 «запаси», щодо оформлення операцій списання ТМЦ у виробництво, оскільки не спростовують використання відповідних ТМЦ у власній господарській діяльності.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 26 червня 2018 року у справі №826/3006/14, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Так, колегія суддів вважає зазначити, що контролюючий орган в порушення вимог ст. 77 КАС України не довів жодними належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, не доведено, що мішки паперові клапанні, паливно-мастильні матеріали та металопрокат, ПДВ в ціні придбання яких віднесений до складу податкового кредиту, позивач використав в операціях, що не є об`єктом оподаткування, в операціях звільнених від оподаткування відповідно до ст. 196, ст. 197 ПК України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.08.2018р., оскільки висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п. 189.1 ст.189, п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.201.1, 201.10 ст.201 ПК України, ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.201.1. ст. 201 ПК України є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.08.2018 р. яким до ТОВ «ВО Волинь-Бетон» застосовано штраф в розмірі 608,65 грн. та в розмірі 248,13 грн. виходячи з наступного.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що позивач при здійсненні операцій з постачання товарів, послуг та при складанні податкових накладних несвоєчасно зареєстрував в Єдиному реєстрі податкові накладні на суму ПДВ в розмірі - 6706,83 грн. Зокрема, податкова накладна № 1010707 від 07.07.2017р. виписана для покупця ТОВ «Спецавтоінвест» на суму ПДВ - 6086,50 грн., зареєстрована в ЄРПН 14.08.2017р., тобто з простроченням на 14 днів; податкова накладна № 112010 від 20.10.2017р. виписана для покупця ТОВ «САТ Україна на суму ПДВ 620,33 грн., зареєстровані в ЄРПН 16.01.2018 р. тобто з простроченням на 62 дні.

п.201.7 ст.201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

За змістом норм п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених п.201.1 цієї статті та/або п.192.1 ст.192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до п.201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом

Апелянт ТОВ «ВО Волинь-Бетон» не спростував висновки контролюючого органу про порушення граничного терміну реєстрації податкових накладних встановлених ст. 201 ПК України, а тому колегія суддів вважає, що застосування відповідачем штрафних санкцій передбачених ст. 120-1 ПК України є обґрунтованим та правомірним.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.08.2018р. виходячи з наступних підстав.

Згідно даного податкового повідомлення-рішення до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 1276036,25грн. Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що згідно наданих до перевірки касових книг, касових звітів, прибуткових та видаткових касових ордерів, вибірковою перевіркою встановлено не оприбуткування готівки в касі підприємства на загальну суму - 255207,25 грн.

В даному випадку апелянт не оспорює встановлення контролюючим органом порушення касової дисципліни, а вважає що на даний час відсутня законом відповідальність за порушення норм регулювання обігу готівки, в тому числі і за не оприбуткування готівки в касі згідно п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 р.

Указом Президента № 436/95 від 12.06.1995р. врегульовано питання відповідальності суб`єктів господарювання за порушення норм регулювання обігу готівки ( який був чинний на час виникнення спірних правовідносин ). Зокрема, визначений перелік порушень, за які передбачено штрафні санкції, а саме за не оприбуткування готівки в касі підприємства та видача готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів та встановлена відповідальність за дане порушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що контролюючий орган правомірно та обґрунтовано за порушення п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, застосував до позивача штрафні санкції які передбачені Указом Президента № 436/95 від 12.06.1995р.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією яка викладена в постанові Верховного Суду України в справі № 21-77а13 від 02.04.2013р.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 26446,76 грн.; податкового повідомлення-рішення № яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 4862,61 грн; податкового повідомлення-рішення № яким застосовано штрафні санкції за платежем: «податок на доходи» в сумі 510,00 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 10386,28 грн.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-41 від15.08.2018р. колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Висновки контролюючого органі ґрунтуються на тому, що ТОВ «ВО Волинь-бетон» порушив вимоги ст.24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015р. «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», пп.14.1.180, п.14.1 ст.14, п.163.1 ст.163, пп.164.1.2, пп.164.2.1 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 ПК України, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, ч.1 ст.7, ч.5, 7 ст.8, ч. 2, 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 р., пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, п.51.1 ст.51 пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України - подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ не в повному обсязі, з недостовірними відомостями. Зокрема, позивач за період з 01.01.2015р.-31.03.2018р. не нараховував та не виплачував заробітну плату керівникам даного підприємства.

Встановлені контролюючим органом порушення апелянт ТОВ «ВО Волинь-Бетон» не спростував належними, достовірними та допустимими доказами в порядку ст. 77 КАС України.

Як видно із змісту наказу №1 від 03.04.2012р., протоколу №1 від 03.04.2017р., наказу №15 від 03.04.2017р., протоколу №1 від 03.04.2017р., наказу №16/1 від 03.04.2017р., наказу №9 від 18.05.2018р обов`язки директора ТОВ «ВО Волинь Бетон» виконував ОСОБА_5 в період з 03.04.2012р. по 03.04.2017р. та ОСОБА_2 в період з 03.04.2017р. - 18.05.2018р.

В Статутах та Протоколах загальних зборів ТОВ «ВО Волинь Бетон» не передбачено, що управління підприємством здійснюється безпосередньо його засновником без нарахування заробітної плати. (т. 10 а.с. 44-57)

Виплачувати дивіденди своїм власникам має право будь-яке господарське товариство (у тому числі і ТОВ) як видно із змісту ст.167 Господарського кодексу України, ст.116 Цивільного кодексу України, ст.26 Закону України «Про товариство з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Не приймає до уваги колегія судді доводи апелянта про те, що відносини які виникають при виконанні засновниками ( ОСОБА_5 ) функцій директора підприємства без укладення трудового договору є корпоративними, а тому відсутній обов`язок укладати трудовий договір, нараховувати та сплачувати заробітну плату. Оскільки, установчими документами товариства не передбачено виконання функцій директора засновником на безоплатній основі, а також суд враховує ту обставину, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази які свідчать про ту обставину, що засновники отримали дивіденди від господарської діяльності товариства тощо.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи які викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновки колегії суддів.

Крім того, ч.1 ст.308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року у справі № 460/2736/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя С.М. Кузьмич

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 16.12.2019р.