Справа № 160/9273/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2019 року Справа № 160/9273/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни про скасування постанови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни, в якій позивач просить:
- зупинити стягнення на підставі постанови від 07.08.2019 ВП№58110126 про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни;
- визнати протиправною та скасувати постанову від 07.08.2019 ВП№58110126 про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем безпідставно прийнято 07.08.2019 постанову про стягнення з нього основної винагороди у розмірі 46 224,88 грн., оскільки підставою для її стягнення у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника грошових коштів, є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. Так як ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкликано виконавчий лист від 05.12.2018 №213/191/17 через добровільний викуп предмета іпотеки позивачем, то у приватного виконавця, на думку позивача, відсутні підстави для прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 відкрито провадження у справі в порядку с статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Розгляд справи призначено на 12.12.2019.
В судове засідання 12.12.2019 позивач не з`явився. Від відповідача 11.12.2019 через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки відзиву на позовну заяву. Також, через канцелярію суду 12.12.2019 від адвоката Федосєєва Є.О. надійшло клопотання залучення його до справи в якості представника відповідача та про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Розгляд справи відкладено на 16.11.2019 в межах строків розгляду справи.
В судове засідання 16.11.2019 сторони не з`явились. Від відповідача до суду 16.12.2019 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для необхідності підготовки відзиву на позов. Від позивача 16.12.2019 до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2018 у справі №213/191/17 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок сплати заборгованості за кредитним договором від 31.05.2006 №014/03-03/08/1741 в розмірі 12 406,82 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом - 7 434,00 дол. США; заборгованості за відсотками - 4 972,82 дол. США, а також 112 798,33 грн. - пені по кредиту та відсоткам задоволено вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 73,88 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.04.2006 П`ятою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-1030, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко А.Г. на підставі виконавчого листа від 05.12.2018 №213/191/17, винесено постанову від 16.01.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП№58110126, пунктом 3 якої визначено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 46 224,88 грн.

Листом від 04.06.2019 АТ «Райфайзен Банк Аваль» повідомив ОСОБА_1 про можливість добровільного викупу ним предмета іпотеки за умови погашення 7 434 дол.США.

Позивачем 11.07.2019 кошти в розмірі 7 434 дол.США (еквівалент у гривні 191 057,32) було сплачено відповідно до квитанції №660/2234-3, копія якої наявна в матеріалах справи.

В подальшому, на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа.

Постановою від 07.08.2019 ВП№58110126 приватним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.1 с.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою від 07.08.2019 ВП№58110126 приватним виконавцем також винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 46 224,88 грн. Вказана постанова є предметом оскарження в даному адміністративному процесі.

Встановивши обставини справи, суд доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку і підстав вчинення виконавчих дій, оскарження рішень, дій або бездіяльності приватних виконавців, регулюються нормами Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404 примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Положеннями частини 1 статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403).

В розумінні вимог частини 3 статті 31 Закону №1403 основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розміри і механізм виплати основної винагороди приватного виконавця врегульовано правовими нормами Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою КМУ від 08.09.2016 №643 (надалі - Порядок №643).

Відповідно до вимог частини 7 статті 31 Закону №1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у спірних виконавчих провадженнях основна винагорода приватного виконавця підлягала встановленню у вигляді відсотка суми, що зумовлена стягненням за виконавчим документом.

Як зазначено в оскаржуваній постанові від 07.08.2019 ВП№58110126, розмір винагороди приватного виконавця визначено в розмірі 46 224,88 грн., що відповідає 10% суми, що підлягала стягненню з позивача на користь банківської установи за цим виконавчим провадженням.

Разом з тим, приписами частини 4 статті 31 Закону №1403 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно частини 5 статті 31 Закону №1403 якщо суму, передбачену в частині 4 цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналогічно, в пункті 19 Порядку №643 вказано, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10% стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм Закону №1403 та Порядку №643 дає можливість зробити висновок про те, що обов`язковими умовами одержання (стягнення) основної винагороди приватного виконавця є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що така винагорода стягується з фактично стягнутої суми.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що в рамках виконавчого провадження приватним виконавцем вживались заходи щодо стягнення грошових коштів на користь стягувача.

Кошти, сплачені позивачем згідно платіжного доручення від 11.07.2019, в розмірі 7 434 дол.США також не були перераховані відповідачем стягувачеві, а були сплачені безпосередньо банку.

Тобто, відповідачем, як приватним виконавцем не було забезпечено фактичного виконання відповідного судового рішення. Вказаний виконавчий документ було повернуто стягувачеві без стягнення на його користь жодних коштів. На день судового розгляду виконавчі дії за вказаними виконавчими провадженнями не відновлено.

Таким чином, у відповідача відсутні законні підстави для стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця в розмірі 46 224,88 грн., а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Щодо позовних вимог про зупинення стягнення на підставі постанови від 07.08.2019 ВП№58110126, то суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не є належним способом захисту порушеного права. Суд зазначає, що відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушеного права здійснюється шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Натомість, вимога позивача про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, є видом забезпечення позову, провадження за яким здійснюється відповідно до глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1536,80 грн., (підтверджується оригіналами квитанцій від 08.11.2019 №ПН1927099 та від 13.009.2019 №) підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни про скасування постанови - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 07.08.2019 ВП№58110126 про стягнення з позивача основної винагороди.

В задоволенні решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська