Справа № 755/12045/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_2

представника позивача: - Галкіної Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Йорданії ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Йорданії ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві про примусове повернення іноземця з України та заборону в`їзду від 23.07.2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

30.07.2019 року громадянин Йорданії ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області від 23 липня 2019 року, яким підлягає примусовому поверненню до країни походження громадянин Йорданії ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону в`їзду на територію України строком на три роки до 23.07.2022 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області від 23 липня 2019 року про примусове повернення до країни походження прийнято відповідачем на підставі та в межах норм чинного законодавства.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 23 липня 2019 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області Чуйко В.М. за погодженням тимчасово виконуючим обов`язки начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Пустовіт О.О. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Йорданії ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборонено в`їзд на територію України громадянину Йорданії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три роки до 23.07.2022 року. Зобов`язано покинути території України у термін до 04.08.2019 року. Повідомити прокурора про прийняте рішення.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 14 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Положеннями ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За визначенням п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

В силу ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Разом з тим, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати або позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребує додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Україну 20.11.2011 року авіаційним авіатранспортом з метою отримати вищу освіту.

Кордон України перетнув через КПП «Бориспіль» рейсом з Амману Йорданія . Після підготовчого відділення, позивач 3 курси провчився у Вінницькому державному медичному університеті їм. М.П. Пирогова. Після 1-го семестру на 4 курсі був відрахований з ВУЗу. Проте, після дозволеного строку перебування на території України позивач не залишив територію Україну. Дані обставини встановлені оспорюваним Рішенням про примусове повернення до країни походження від 23.07.2019 року та не заперечуються позивачем.

23.07.2019 року позивач звернувся в установленому законом порядку із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Проте, працівники ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із довідки про звернення позивача за захистом в Україні № 010574 убачається, що дата її видачі 05.09.2019 року. Термін дії якої продовжено до 09.10.2019 року.

З огляду на означене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що на момент винесення оспорюваного рішення, позивач не звертався в установленому законом порядку з відповідними заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як убачається із повідомлення Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 26.09.2019 року, ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту у зв`язку з очевидною необгрунтованістю заяви.

Як пояснив позивач, під час судового розгляду в суді першої інстанції, після відрахування його з ВУЗу, тобто з 2015 року по день ухвалення оспорюваного рішення від 23.07.2019 року, позивач розумів, що закінчився визначений йому термін перебування і втратив підстави для подальшого перебування на території України. При цьому із заявами про продовження йому терміну перебування на території України починаючи з 2015 року чи із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту не звертався.

Посилання апелянта на той факт, що відповідачем не було дотримано права позивача користуватися послугами перекладача, не можуть братися судом до уваги з огляду на те, ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України з 20.11.2011 року, навчався протягом 3 років у Вінницькому державному медичному університеті ім. М.П. Пирогова, на території України перебуває 8 років, як зазначено в рішенні суду першої інстанції, під час судового розгляду вільно надавав пояснення.

Інших доводів щодо доведеності обґрунтованості своїх позовних та апеляційних вимог ОСОБА_2 наведено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу громадянина Йорданії ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 288, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина Йорданії ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 17 грудня 2019 року.