Справа № 520/10762/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

17.12.2019 р. справа №520/10762/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., представників позивача - Мироненка В.М., Костіна К.В., представника відповідача - Волкова І.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області
до Житлового кооперативу "ОАЗИС-9"
прозастосування заходів реагування у сфері державого нагляду, -

встановив:

Суб`єкт владних повноважень, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, головне управління, Управління), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) зупинення експлуатації будівлі (житлового будинку) за адресою: АДРЕСА_3, корп. 3, комплексне обслуговування якого здійснює ЖК "Оазис-9" до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної безпеки та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей; 2) зобов`язання негайно припинити використання будівлі (житлового будинку) за адресою: АДРЕСА_3, корп. 3, з метою проведення будь-якої діяльності, не пов`язаної з усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної безпеки та у сфері пожежної безпеки.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що проведений захід контролю показав на існування низки порушень чинного законодавства України, які здатні спричинити загрозу життю та здоров`ю людей.

Відповідач, Житловий кооператив «Оазис-9» (далі за текстом - Кооператив, ЖК відповідач), з поданим позовом не погодився у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог, стверджуючи про удаваність і помилковість суджень владного суб`єкта.

Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить із того, що попри положення ч.1 ст.77 КАС України суспільна значимість таких об`єктів охорони як життя та здоров`я людини згідно з ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція) і ст.ст.3, 8 Конституції України фактично нівелює зміст ч.1 ст.2, ч.4 ст.242 КАС України, а тому увесь тягар доказування у даному спорі слід покласти на невладного суб`єкта - відповідача по справі.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Житловий кооператив «Оазис-9» пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, значиться у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у якості юридичної особи приватного права.

Метою створення ЖК (як правонаступника житлово-будівельного кооперативу «Оазис-9») є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу із числа власників квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_3, корпус 3 (далі за текстом - Будинок).

У цілях з`ясування об`єктивної істини у спорі та на виконання вимог ч. 4 ст. 9 КАС України суд витребував від КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» документи про техніко-технічні параметри і фізичні властивості указаного будинку.

З поданої до суду копії інвентаризаційної справи вбачається, що указаний будинок є виключно житловим без будь-яких приміщень виробничого чи нежитлового призначення.

На підставі наказу від 12.04.2019 р. №77 Головним управлінням в особі Шевченківського районного відділу у м. Харкові (котрий функціонує у якості структурного підрозділу владного суб`єкта - юридичної особи публічного права) відносно відповідача було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі позапланової перевірки з питання додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної безпеки, техногенної безпеки.

Результати перевірки оформлені актом від 12.07.2019 р. року №196 (далі за текстом - Акт №1).

У тексті Акту викладені судження адміністративного органу про вчинення ЖК низки порушень у сфері пожежної безпеки та у сфері техногенної безпеки, котрі у разі настання надзвичайної події у формі пожежі здатні призвести до загибелі людей або завдання шкоди здоров`ю людини, а саме: зачинені двері евакуаційного виходу, відсутня системи протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», не працює системи димовидалення, не укомплектованості пожежні крани, не проведено технічне обслуговування і перевірка працездатності пожежних кран-комплектів, неналежно облаштовані з`єднання мережі електропостачання (без опресування, зварювання, паяння або за допомогою затискачів), не забезпечені аварійним освітленням сходові клітки, коридори, проходи, інші шляхи евакуації, не проведено перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання, світильники розміщені безпосередньо на струмопровідні проводи, об`єкт неповно забезпечений первинними засобами пожежогасіння, використовуються світильники із лампами розжарювання без захисних ковпаків (розсіювачів), захаращені шляхи евакуації.

У ході розгляду справи судом з`ясовано, що Акт № 1 підписаний не керівником відповідача - ЖК, а працівником іншої третьої сторонньої особи - Асоціацією «Управління будинками №52 Житлових кооперативів «Оазис» (далі за тестом - Асоціація).

За відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Асоціація є окремою та самостійною юридичною особою приватного права, одним із засновників якої є відповідач - ЖК.

Відповідно до витребуваних судом довідок експлуатацію Будинку у формі обслуговування здійснює саме Асоціація, а не Житловий кооператив.

Між тим, припис №194 від 12.07.2019 р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки було видано Головним управлінням саме на ім`я Житлового кооперативу.

Як з`ясовано судом, жодних дій управлінського характеру відносно Асоціації адміністративним органом не вчинялось.

Стверджуючи про існування реальної загрози життю і здоров`ю людини від рівня стану дотримання Кооперативом протипожежної безпеки та стану техногенної безпеки на об`єкті перевірки, владний суб`єкт ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У силу ст.ст. 13 і 41 Конституції України власність особи не повинна створювати загроз іншим учасникам суспільних відносин.

Як визначено, п.21 ч.1 ст.20 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

Окрім того, відповідно до п.22 ч.1 ст.20 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить утримання у справному стані засобів цивільного та протипожежного захисту, недопущення їх використання не за призначенням.

Також і ч.4 ст.51 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення техногенної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, приватного житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на житлово-експлуатаційні організації, квартиронаймачів та власників квартир, а в жилих будинках приватного житлового фонду - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Згідно з ч.6 ст.55 Кодексу цивільного захисту України обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Таким чином, обов`язок забезпечення пожежної безпеки та обов`язок забезпечення техногенної безпеки при експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів покладений законодавцем як на власників цих речей, так і на осіб, котрі використовують речі матеріального світу на відповідній правовій підставі.

Розв`язуючи спір, суд зважає, що за визначенням п.26 ч.2 Кодексу цивільного захисту України небезпечний чинник - складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини;

Відповідно до п.33 ч.2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Згідно з п.п.2 і 3 ч.1 ст.50 Кодексу цивільного захисту України джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є будівлі та споруди з порушенням умов експлуатації та суб`єкти господарювання з критичним станом виробничих фондів та порушенням умов експлуатації.

Повноваження компетентного адміністративного органу з приводу зниження рівня такої небезпеки полягають згідно з п.12 ч.1 ст.67, ч.2 ст.68, ч.ч.1 і 2 ст.70 Кодексу цивільного захисту України у зверненні до адміністративного суду з вимогою про: зупинення роботи підприємств (окремих виробництв, виробничих дільниць), зупинення експлуатації будівель (об`єктів, споруд, цехів, дільниць, агрегатів, машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів), зупинення проведення робіт (будівельно-монтажних тощо), зупинення випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції (систем та засобів протипожежного захисту), зупинення надання послуг, тобто у припиненні активних діянь учасників суспільних правовідносин саме у сфері господарювання.

Прямої норми стосовно поширення згаданих повноважень на відносини, дотичні використанню житла власниками поза межами господарської сфери, закон не містить.

У розумінні ч.1 ст.379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За визначенням ч.1 ст.382 цього ж кодексу квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Як передбачено, ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 Цивільного кодексу України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю.

Згідно з ч.ч. 2 і 3 названої статті кодексу член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її, а у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

При цьому, сутнісним призначенням житлово-будівельного кооперативу є забезпечення житлом членів кооперативу як шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), так і шляхом наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

До фактичних підстав позову

Вирішуючи спір за усіма викладеними у тексті Акту №1 епізодами, а саме: зачинення дверей евакуаційного виходу, відсутності системи протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», непрацюючої системи димовидалення, неукомплектованості пожежних кран-комплектів, не проведення технічного обслуговування і перевірки працездатності пожежних кран-комплектів, неналежного облаштування з`єднань мережі електропостачання (без опресування, зварювання, паяння або за допомогою затискачів), незабезпечення аварійним освітленням сходових кліток, коридорів, проходів, інших шляхів евакуації, невиконання заміру опору ізоляції та не проведення перевірки спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання, підвішування світильників безпосередньо на струмопровідні проводи, неповного забезпечення первинними засобами пожежогасіння, використання світильників із лампами розжарювання без захисних ковпаків (розсіювачів), захаращення шляхів евакуації, суд зазначає, що відповідачем обставини існування цих порушень не спростовані.

На вимогу суду відповідачем були надані: план усунення недоліків, технічний звіт про виконання електричних вимірів, розписки власників квартир 129-192 про доведення Змісту Правил пожежної безпеки.

У судовому засіданні суд допитав у якості свідка власника квартири №154 - гр.. ОСОБА_1 , який пояснив, що Будинок є виключно житловим, експлуатується без використання газу лише від електроживлення, зміст Правил пожежної безпеки доведений до відома мешканців, обслуговування будинку здійснюється саме Асоціацією, а не Житловим кооперативом.

Суд вважає, що одномоментна дія у просторі та у часі таких факторів як: кількість, зміст, характер, вплив (тобто наслідки) поза розумним сумнівом підтверджених епізодів порушень у сфері пожежної безпеки та техногенної безпеки не виключає реальної загрози настання негативних наслідків від надзвичайної події для життя та здоров`я людей.

Проте, рівень цієї загрози з огляду на не з`ясування адміністративним органом усіх параметрів кожного окремого порушення (зокрема, дислокацію, період існування, достатність використання альтернативних заходів попередження чи припинення можливості настання надзвичайної події тощо) значною мірою носить декларативний (гіпотетичний) характер.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, одним із критеріїв застосування заходів реагування у сфері державного нагляду є досягнення справедливого балансу суспільного та приватного інтересів.

Унаслідок проведеної Головним управлінням без з`ясування усіх юридично значимих факторів перевірки суд не знаходить підстав саме для зупинення експлуатації житлового будинку як крайнього заходу державного примусу у сфері справи пожежної безпеки та техногенної безпеки.

Разом із тим, підтверджені матеріалами справи факти недодержання вимог пожежної безпеки та техногенної безпеки вимагають від суду вжиття превентивних дій правового характеру, котрі б знизили рівень загрози настання надзвичайної події від гіпотетично не виключеної ймовірності обслуговування Будинку саме Житловим кооперативом.

До юридичних підстав позову

Пунктом 21 ч.1 ст.20 Кодексу цивільного захисту України до обов`язків суб`єктів господарювання віднесено забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Частиною ст. 51 та ч. 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України такий же обов`язок покладено і на власників житла та на житлово-експлуатаційні організації.

У силу приписів п. 12 ч. 1 ст. 67, ч. 2 ст. 68, ч.ч. 1 і 2 ст. 70 Кодексу цивільного захисту України саме загроза життю та/або здоров`ю людей у поєднанні з виявленим, письмово зафіксованим та документально доведеним фактом порушення законодавства з питань цивільної безпеки, техногенної безпеки, пожежної безпеки тощо, визнана законодавцем у якості підстави для постановлення судом рішення про застосування заходів державного реагування.

При цьому, існуючі розбіжності у змісті п.12 ч.1 ст.67, ч.2 ст.68 Кодексу цивільного захисту України (де передбачена можливість зупинення експлуатації будівель) та у змісті ч.ч.1 і 2 ст.70 Кодексу цивільного захисту України (де така можливість не передбачена) змушують суд зважати на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), і виходити з найбільш сприятливого для заявника підходу, коли право на користування власним житлом громадянами підпадає під захист ст.8 Конвенції і потребує надзвичайно вагомої причини для втручання у сферу поваги до приватного життя.

Суд вважає, що зібрані Головним управлінням докази є недостатніми для застосування такого заходу реагування як повне зупинення експлуатації житлового будинку, але є достатніми для введення заборони на експлуатацію житлового будинку Кооперативом у тій частині, де порушення мають явний та очевидний характер і залишились не усунутими.

Наостанок, суд звертає увагу керівника відповідача, на те, що сумлінне ставлення до виконання обов`язків за посадою, а також турбота про життя та здоров`я людей не виключає, а навпаки, на думку суду, спонукає до написання на адресу позивача заяви про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі позапланової перевірки з питання стану виконання всіх приписів органів ДСУзНС та повного усунення фактів існування порушень, відображених в усіх актах попередніх перевірок ДСУзНС.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Заборонити експлуатацію у формі обслуговування Житловим кооперативом "Оазис-9" житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 з порушенням вимог пожежної безпеки та техногенної безпеки згідно з актом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 12.07.2019 р. №196.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 17 грудня 2019 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.