Справа № 420/6703/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6703/19
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Запорожана Д.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб: управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови від 29 жовтня 2019 року про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А :

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29 жовтня 2019 року про закінчення виконавчого провадження №58559553 з виконання виконавчого листа від 29 жовтня 2019 року №815/1112/18.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що державний виконавець зобов`язаний відповідно до ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» накласти штраф на боржника юридичну особу та на посадову, але на жодну посадову особу управління МВС України на Одеській залізниці штрафу не накладено, що свідчить про незастосування всіх заходів примусу для виконання судового рішення та прийняття необґрунтованої і незаконної постанови, якою закінчено виконавче провадження.

Також позивач просив зобов`язати управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області подати протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

Відповідач заперечував проти позову, просив в задоволенні позовних вимог відмовити зазначаючи, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. З урахуванням зазначеного управління ДВС ГТУЮ в Одеській області діяло у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції в обґрунтування чого посилається на доводи позовної заяви. Крім того, суд першої інстанції фактично допустив можливість невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судових рішень, що призводить до обмеження конституційного права ОСОБА_1 на судовий захист та нівелює його сутність. Закриття виконавчого провадження не дозволяє позивачу повторно звернутися з заявою про виконання судового рішення.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року по справі № 815/1112/18, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19.12.2018 року, зобов`язано управління МВС України на Одеській залізниці задовольнити у повному обсязі вимоги позивача, викладені у заяві від 12.03.2018, адресованій УМВС України на Одеській залізниці а саме: «Звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16.03.2018 р. або будь-якої іншої дати, яка не минула».

30 січня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі № 815/1112/18.

07 березня 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Коренюк О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58559553 за виконавчим листом, виданим Одеським окружним адміністративним судом 30.01.2019 року №815/1112/18. Пунктом 2 вказаної постанови запропоновано боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 35).

07 березня 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Коренюк О.В. винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 58559553 за виконавчим листом, виданим Одеським окружним адміністративним судом 30.01.2019 року №815/1112/18. (а.с. 49).

27 травня 2019 року надійшла заява стягувача щодо невиконання боржником рішення суду (а.с. 52).

24 червня 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Заліпаєвим Ю.В. винесена постанова ВП № 58559553, якою у зв`язку із невиконанням боржником вимог виконавчого листа №815/1112/18 від 30.01.2019 року накладено на управління МВС України на Одеській залізниці штраф на користь держави у розмірі 5 100 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 67-68).

18 липня 2019 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою місцезнаходження боржника, де встановлено, що фактично управління МВС України на Одеській залізниці за адресою: вул. Середньофонтанська, 14, м. Одеса, більше не знаходиться (а.с. 69).

07 серпня 2019 року до відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ в Одеській області надійшла заява позивача щодо приєднання до матеріалів виконавчого провадження заяв надісланих позивачем управлінню МВС України на Одеській залізниці та голові комісії з ліквідації управління МВС України на Одеській залізниці полковникові поліції ОСОБА_2 (а.с. 53-60).

20 серпня 2019 року за вих. №09.1-5995 до управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці (вул. Єврейська, 12, м. Одеса), направлено вимогу щодо стану виконання вимог виконавчого листа № 815/1112/18 (а.с. 70).

09 вересня 2019 року до відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ в Одеській області надійшла заява позивача щодо невиконання рішення суду, в якій останній просив здійснити заходи щодо забезпечення виконання виконавчого листа №815/1112/18 та звернутися до голови комісії з ліквідації управління МВС України на Одеській залізниці. Звернутися до Міністерства внутрішніх справ України для отримання інформації про те, хто на даний час є головою комісії з ліквідації (а.с. 72).

12 вересня 2019 року до відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ в Одеській області надійшов лист ГУ НП в Одеській області від 09.09.2019 року вих. №20/1683, яким повідомлено про помилково надісланий лист від 20.08.2019 року №09.1-5995 на адресу ГУ НП в Одеській області та вказано, що згідно реєстру ЄДРПОУ управління МВС України на Одеській залізниці зареєстроване за адресою: 65007, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 14.

30 вересня 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Заліпаєвим Ю.В. винесена постанова ВП № 58559553, якою у зв`язку з повторним невиконанням боржником вимог виконавчого листа №815/1112/18 від 30.01.2019 року накладено на управління МВС України на Одеській залізниці штраф на користь держави у розмірі 10 200 грн. (а.с. 74-75).

07 жовтня 2019 року за вих. №09.1-6803 до Територіального управління ДБР у м. Миколаєві направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення за невиконання рішення суду. Крім іншого зазначено, що боржником у виконавчому провадженні є управління МВС України на Одеській залізниці, , що перебуває в стані припинення, головою комісії з припинення або ліквідатором є ОСОБА_2 (а.с. 75-77).

29 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Заліпаєвим Ю.В. винесена постанова ВП № 58559553, якою за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, відносно управління МВС України на Одеській залізниці застосовано штрафні санкції у загальному розмірі 15 300,00 грн. У зв`язку з тим, що рішення суду не може бути виконано без участі боржника, виконавцем надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. За таких обставин виконавче провадження підлягає закінченню. Виконавчий збір та штрафи, що винесено в рамках виконавчого провадження боржником не сплачено (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з дотримання відповідачем приписів чинного Закону України «Про виконавче провадження» та порядку визначеного ст. 63 даного Закону при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII (надалі за текстом - "Закон № 1404-VIII").

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За визначенням, наведеним у п.1 ч.1 ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 ч. 3, ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону №1404-VIII розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження відповідач був поінформований, що управління МВС України на Одеській залізниці перебуває в стані припинення, що також підтверджується відомостями ЄДРПОУ, згідно яких головою комісії з припинення або ліквідатором управління МВС України на Одеській залізниці затверджено ОСОБА_2 (а.с. 65).

Здійснюючи 18.07.2019 року виїзд за адресою місцезнаходження боржника державним виконавцем встановлено, що фактично управління МВС України на Одеській залізниці за адресою вул. Середньофонтанська, 14, м. Одеса більше не знаходиться. Крім того, зі слів працівників філії Укрзалізниці отримано інформацію, що дане управління переїхало за адресою ГУ НП в Одеській області. Про вказані обставини державним виконавцем складений акт (а.с.69).

Направляючи 20.08.2019 року вимогу державного виконавця до управління МВС України на Одеській залізниці, за адресою фактичного місцезнаходження ГУ НП в Одеській області, відповідач зобов`язував управління МВС України на Одеській залізниці терміново надати на адресу відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області інформацію щодо виконання вимог, встановлених виконавчим листом виданого Одеським окружним адміністративним судом від 30.01.2019 року по справі 815/1112/18.

На думку судової колегії, належними діями державного виконавця перед направленням вищезазначеної вимоги було б подання запитів щодо встановлення місцезнаходження ліквідаційної комісії управління МВС України на Одеській залізниці та її голови з визначенням наявних повноважень останньої щодо можливості виконання виконавчого листа виданого Одеським окружним адміністративним судом від 30.01.2019 року по справі 815/1112/18.

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Судова колегія погоджується з доводами апелянта, що відповідачем не вжито всіх заходів примусу для виконання судового рішення, але не з підстав не накладення штрафу на посадових осіб боржника, а в зв`язку з тим, що дії державного виконавця спрямовані на застосування заходів впливу на боржника шляхом винесення постанов про накладення штрафу, фактично носили формальний характер, оскільки не забезпечували досягнення основної мети виконавчого провадження, що полягає у забезпеченні примусового виконання рішення суду.

Матеріали справи свідчать, що боржник у виконавчому провадженні ВП №58559553 не отримав жодної постанови виконавчого провадження, включаючи і постанову про відкриття даного провадження, тобто належним чином не підтверджується факт поінформованості останнього про існування даного провадження.

Нормами Закону № 1404-VIII передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа. Водночас лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій не достатньо для винесення органом ДВС постанови про закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII у разі невиконання судового рішення боржником, оскільки це суперечить принципу ефективності у процедурі виконавчого провадження. Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з підстав дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом № 1404-VIII.

Вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визначений Законом № 1404-VIII. Тому аналіз положень пункту 11 частини першої статті 39 у системному зв`язку з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що, якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Водночас невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

У постанові від 18 червня 2019 року в справі №826/14580/16 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не свідчить про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Наявність підстав для прийняття оскаржуваної постанови відповідач мотивував невиконанням без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, неможливістю виконання рішення суду без участі боржника та як наслідок надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Судова колегія вважає дані висновки помилковими, оскільки за умови існування ліквідаційної комісії боржника, яка жодним чином не була повідомлення про існування даного виконавчого провадження, відповідачем не обґрунтовано неможливість виконання рішення суду №815/1112/18 без участі боржника, що призвело до прийняття передчасної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Стосовно клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу норм ст. 382 КАС України вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Судова колегія роз`яснює, що судовий контроль полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції КАС, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

Тобто правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних, підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться не виконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Водночас, у суду відсутні виключні правові підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому, а також що в разі незастосування процесуальних заходів, про які просить позивач, таке судове рішення залишиться невиконаним.

З урахуванням зазначеного клопотання позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання по розподіл понесених судових витрат відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, судова колегія вважає, що понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань в розмірі 1921,00 грн. (768,40 + 1152,60) (а.с. 4, 114).

Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, не врахував наведені норми матеріального права, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.4 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,272 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29 жовтня 2019 року по виконавчому провадженню ВП № 58559553 про закінчення виконавчого провадження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на сплату судового збору за подачу позову та апеляційної скарги всього в розмірі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: К.В.Кравченко