Справа № 160/8019/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року Справа № 160/8019/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд. у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
19.08.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якій просить визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №Ф-4665 від 11.05.2019 р.
В обґрунтуванням позовних вимог позивач вказала, що 27.06.2013 року, була звільнена за власним бажанням із складу Ради адвокатів Дніпропетровської області внаслідок перенесених тяжких захворювань (інсульт-2008 році, інфаркт -2013 рік). Разом з цим, з врахуванням стану здоров`я, провадила самостійну адвокатську діяльність та була поставлена на податковий облік як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець. Протягом всього періоду незалежної адвокатської діяльності з 2013 року по 2016 рік доходу не отримувала, тому вважає, що ніякої недоїмки зі сплати ЄСВ не повинно бути. Крім того вказано, що нею були своєчасно та регулярно подані податкові декларації за кожен рік такої діяльності, ніяких зауважень і претензій до неї з боку податкового органу не було.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду матеріали справи №160/8019/19 передані до розгляду судді Віхровій В.С.
Ухвалою суду від 23.08.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання 09.10.2019 р. о 10:40 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 р. у відповідності до положень ч.13 ст. 171 КАС України, позовну заяву було повторно залишено без руху з огляду на встановлення судом недодержання позивачем вимог ст.ст. 160, 161 КАС України при зверненні до суду.
У зв`язку із залишенням позову без руху після відкриття провадження, судове засідання, призначене на 09.10.2019 р. було знято з розгляду.
22.10.2019 р. від позивача надійшли заява про поновлення строку подання адміністративного позову та додаткові докази на підтвердження її обґрунтувань.
29.10.2019 р. від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої ОСОБА_1 наполягає на задоволені позову з підстав у ньому наведених та просить суд врахувати усі наведені нею обставини і надати їм відповідну оцінку.
30.10.2019 р. від позивача надійшли додаткові докази до заяви про поновлення строку звернення з адміністративним позовом у вигляді належно засвідчених копій і оригіналів документів.
За наслідками розгляду судом доказів, отриманих на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі від 01.11.2019 р., суд ухвалив продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 22.11.2019 р. об 11:20 год., про що винесена відповідна ухвала від 01.11.2019 р.
У зв`язку із надходженням клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із станом здоров`я, розгляд справи відкладено до 09:30 год. 09.12.2019 р.
05.12.2019 р. на адресу суду від позивача надійшла заява про зупинення провадження у справі на підставі п.1 ч. 3 ст. 236 КАС України, у задоволенні якої суд відмовив ухвалою суду від 09.12.2019 р.
Судом вчинені усі передбачені КАС України дії щодо належного повідомлення сторін про стан розгляду справи та призначені судові засідання.
Враховуючи законодавчо визначені гарантії щодо розгляду справи належним судом у розумний строк, а також те, що суду надано достатньо часу для подання сторонами у справі доказів в обґрунтування та заперечення позову, вжито усі необхідні заходи щодо реалізації прав осіб на доступ до правосуддя і судовий захист, суд дійшов висновку, що матеріали справи містить достатньо доказів для вирішення справи, у зв`язку із чим вважає за можливе здійснити розгляд даної справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи, право суду на яке передбачено ст.205 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон України № 2464-VI).
Стаття 1 цього Закону визначає єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядком №1588 встановлено, що взяття на облік за основним місцем обліку фізичних осіб-підприємців здійснюється на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.
Обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність з початку провадження відповідної діяльності (абзац 3 ч.4 ст.5 Закону №2464).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 провадила самостійну адвокатську діяльність згідно Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.09.1993 р. №0268.
Як адвокат Обремська Л.Ф. була взята на облік в органах державної податкової служби в Криворізькій північній об`єднаній ДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області 20.08.2013 р. за №1271, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про взяття на облік платника податків форми 4-ОПП від 20.08.2013 р.) та знята з такого обліку на підставі її заяви від 19.06.2019 р. про зняття з обліку за формою №7-ЄСВ.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, встановлено у ст.178 Податкового кодексу України.
Відповідно до Закону України № 2464, останній визначає права, організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплата, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Частиною першою ст. 4 Закону України № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску:
-є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;
-є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою та освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередні цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.
За таких обставин, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону України №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасне повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України №2464, для платників, зазначених у пунктах 4 фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 прим.1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого в діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом.
При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України №2464 (у редакції, що діяла до 01.01.2018 р.), платники єдиного внеску зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону особи зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік до 1 травня наступного року.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4. 5 та 5 прим.1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону України №2464, у відповідній редакції).
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України №2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Згідно ч. 6 ст. 25 Закону України № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Згідно п. 16 розділу IV Порядку № 435, фізичні особи - підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5 таб. 3).
Пунктом 10 розділу III Порядку №435 визначено, що у разі прийняття рішення про ліквідацію, припинення діяльності страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України від 15.05.2003 року №755-VІІ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна», де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня подання до органу доходів і зборів заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску.
Особи, які проводять незалежну професійну діяльність, формують і подають Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна» протягом 30 календарних днів з дня подання заяви до органу доходів і зборів про зняття з обліку платника єдиного внеску (пунктом 11 розділу III Порядку №435).
Єдиний внесок сплачується протягом 10 календарних днів після граничного строку подання звіту із зазначенням типу форми «ліквідаційна» (підпункт 2 пункту 15 розділу IV Інструкції №449).
Відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальники (п. 16 розділу II Порядку № 435).
Як підтверджується самим позивачем та відображено в матеріалах справи, доходу за період провадження діяльності вона не отримувала, до податкового органу не звітувала, у зв`язку із чим була зобов`язана самостійно визначити та сплатити (враховуючи зміни до Закону України №2464, які набули чинності з 01 січня 2017 року, що стосується платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року) суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за період її несплати за 2017 р., 2018 р. та за шість місяців 2019 р. (включно, червень 2019 р. останній місяць за який необхідно було нарахувати та сплатити суми ЄСВ).
Проте, такі положення норм закону позивачем виконані не були, у зв`язку із чим їй було розраховано суму ЄСВ до сплати виходячи з 22% бази нарахування єдиного внеску:
за 2017 рік: 3200 грн. (мінімальна заробітна плата) х 22% = 704,00 грн./місяць,
за 2018 рік: 3723 грн. (мінімальна заробітна плата) х 22% = 819,06 грн./місяць,
за 2019 рік: 3706 грн. (мінімальна заробітна плата) х 22% = 918,06 грн./місяць
Отже, відповідачем було нараховано ЄСВ до сплати:
за 2017 рік у сумі 8448,00 грн. (704 грн. х 12 місяців);
за 2018 рік у сумі 9828,72 грн. (819,06 грн. х 12 місяців);
за 2019 рік у сумі 5508,36 грн. (819,06 грн. х 6 місяця).
Підсумовуючи викладене, суд зазначає про помилковість тверджень позивача про відсутність у неї обов`язку зі сплати боргу за спірною вимогою, оскільки її доводи не знайшли жодного правового підґрунтя.
Законом чітко покладено обов`язок зі сплати ЄСВ та визначено коло осіб, які здійснюють його сплату, до якого позивач відносилась у спірний період.
Суд не вбачає неоднозначного тлумачення норм у спірних відносинах, оскільки зміст положень законів (з урахуванням змін та доповнень) з питань ЄСВ, на переконання суду, сформульований чітко і не допускає будь-якого двозначного трактування.
Сама по собі підстава для звільнення від сплати ЄСВ як не отримання доходу від незалежної професійної діяльності є невмотивованою та суперечить визначенню поняття «провадження діяльності» та вказує на відсутність обґрунтованих мотивів для її здійснення та/або обрання саме цієї форми діяльності.
При цьому, ведення процедури припинення незалежної професійної діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язання, що виникли під час провадження незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання (підпункт 4 пункту 11.18 розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588).
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464, звільняються від сплати за себе єдиного внеску лише фізичні особи - підприємці та члени фермерського господарства, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягай віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно закону пенсію або соціальну допомогу.
Сталою судовою практикою сформовані висновки про недопущення подвійного оподаткування осіб при провадженні незалежної професійної діяльності, що в даному випадку не мало місце бути.
Інших виключень та/або пільги зі сплати ЄСВ законодавством не передбачені.
З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для скасування вимоги про сплату боргу, яка оскаржується.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Судом також враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У статті 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надані до суду докази правомірності своїх дій та рішення у спірних відносинах.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведених обставин у сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
У відповідності до ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 246-247, 249, 255, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, - відмовити.
У відповідності до ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 09.12.2019

Суддя В.С. Віхрова

Згідно з оригіналом

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун