Справа № 640/4693/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4693/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" до Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №2 від 04 березня 2019 року про збільшення Публічному акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство 13061" () грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму в розмірі 989 926,00 грн., в т.ч. 791 940,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 197 986,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №2 від 04 березня 2019 року збільшення Публічному акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство 13061" () суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму в розмірі 91 389,00 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями 73 111,00 грн. та 18 278,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - в частині визначення податкового зобов`язання на суму 73 597,50 грн., у т.ч. за основною сумою 58 878,00 грн., за штрафними санкціями - 14 719,50 грн. (25 % від основної суми);

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 04 березня 2019 року, яким до Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" застосовано пеню до порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на загальну суму в розмірі 202 926,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову повністю.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірними.

06.12.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у період з 27 листопада 2018 року по 11 січня 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі направлень від 04 грудня 2018 року за №1985/26-15-14-02-03, від 28 листопада 2018 року №1918/26-15-14-02-03, від 03 грудня 2018 року №3428/26-15-14-06-03, від 27 листопада 2018 року №2391/26-15-42-08, від 09 січня 2019 року №22/26-15-14-03-04 та від 07 грудня 2018 року №8227/26-15-14-09, відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 листопада 2018 року №16922 проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, валютного законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року.

За результатами перевірки складено акт від 18 січня 2019 року №22/26-15-14-02-03/05440979, згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення:

- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України; пункту 14 П(С)БО 7, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №9 та встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 791 940,00 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 3 746,00 грн., за 9 місяців 2018 року в сумі 788 194,00 грн.;

- пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено сплату податку на додану вартість на загальну суму 73 101,00 грн., в т.ч за листопад 2016 року на суму 364,00 грн., за грудень 2016 року на суму 72 747,00 грн.;

- пункту 201.10 Податкового кодексу України за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладених в Єдиному реєстрі податкових накладних за березень, квітень, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2017 року;

- пункту 49.2, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту б пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу, рядку ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Мінфіну України від 13 січня 2015 року №4, а саме, подання не в повному обсязі з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь фізичних осіб (в податковому розрахунку за 3 квартали 2018 року, не вірно відображено ідентифікаційний номер фізичної особи, що призвело до зміни платника податку код помилки 99);

- підпункту 141.4.1, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, а саме заниження Публічного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" податку на прибуток іноземних юридичних осіб у поданій звітності на загальну суму 80 067,00 грн., в т.ч. у 2016 році на суму 79 067,00 грн. та за 2017 року на суму 1 000,00 грн.;

- статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме: ненадходження товару на територію України на суму 35 000,00 євро (еквів. 1 159 507,10 грн.) за контрактом від 07 лютого 2018 року №74/RU з компанією "Автомобильная логистика" (Росія); ненадходження товару на суму 15 000,00 євро (еквів. 504 621,66 грн.) за імпортним контрактом від 07 лютого 2018 року№75/RU з компанією "Автомобильная логистика" (Росія).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 04 березня 2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким Приватному акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство 13061" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 91 389,00 грн., в т.ч. 73 111,00 грн. за основним (податковим) зобов`язанням та 18 278,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №2, на підставі якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 989 926,00 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 791 940,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 197 986,00 грн.;

- №, яким до Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій, у т.ч. за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 202 926,00 грн.

Не погодившись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з огляду на відсутність доказів реєстрації податкових накладних, які стали підставою для формування податкового кредиту.

Окрім того, суд першої інстанції вказував на правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток, оскільки позивачем понесено витрати на підставі укладених із підрядними організаціями договорами з метою покращення стану об`єкта, а не підтримання його в робочому стані, що, відповідно, зумовлює збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання такого об`єкта та свідчить про безпідставність включення таких витрат до складу загальновиробничих витрат.

Також, суд першої інстанції вважав правомірним податкове повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року №2, оскільки доказів поміщення товарів у інший митний режим матеріали справи не містять, що свідчить про незавершення митного режиму митного складу, у який було поміщено транспортні засоби, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів отримання позивачем висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики на продовження термінів розрахунків за імпортними контрактами від 07 лютого 2018 року.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Щодо податкового повідомлення-рішення №2, яким Приватному акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство 13061" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 91 389,00 грн., в т.ч. 73 111,00 грн. за основним (податковим) зобов`язанням та 18 278,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Відповідно до вимог п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Отже, однією із умов формування податкового кредиту покупцем є факт реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відсутність такої реєстрації виключає можливість формування податкового кредиту за такою податковою накладною.

Із матеріалів справи вбачається, що за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року Приватне акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство 13061" задекларувало податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 35 388 890,00 грн.

За наслідками перевірки правомірності визначення позивачем податкового кредиту за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року податковим органом встановлено його завищення на загальну суму 73 111,00 грн., в т.ч за жовтень 2016 року в сумі 364,00 грн., за грудень 2016 грн. в сумі 72 747,00 грн.

За наслідками перевірки податковий орган дійшов висновку, що Приватним акціонерним товариством "Київське автотранспортне підприємство 13061" безпідставно відображено у декларації за грудень 2016 року суму ПДВ в розмірі 72 747,00 грн. як перенесення від`ємного значення ПДВ попереднього звітного періоду в ряд. 16.2.

Так, уточнюючим розрахунком від 16 грудня 2016 року № за жовтень 2016 року підприємством здійснено коригування на суму 72 747,00 грн. по податковим накладним від 18 жовтня 2016 року №86 на суму ПДВ - 35 224,26 грн. та від 31 жовтня 2016 року №192 на суму ПДВ - 37 522,77 грн., які не були задекларовані за жовтень 2016 року в додатку 5 до декларації з ПДВ.

Апелянт стверджує, що при складанні декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року помилково не включено до розділу ІІ "Податковий кредит" суми податку на додану вартість за податковими накладними від 18 жовтня 2016 року №86 на суму ПДВ 35 224,26 грн. та від 31 жовтня 2016 року №192 на суму ПДВ на суму 37 522,77 грн. А тому, позивачем самостійно у грудні 2016 року було виявлено заниження податкового кредиту за жовтень 2016 року на загальну суму 72 747,00 грн. та був надісланий уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Так, в уточнюючому розрахунку від 16 грудня 2016 року № за жовтень 2016 року підприємством здійснено коригування на суму 72 747,00 грн. по податковим накладним від 18 жовтня 2016 року №86 на суму 35 224,26 грн. та від 31 жовтня 2016 року №192 на суму ПДВ 37 522,77 грн., які не зареєстровані за жовтень 2016 року в додатку 5 до декларації з ПДВ.

Доказів реєстрації вказаних податкових накладних позивачем не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції.

Доводи апелянта про те, що відсутній спір щодо факту реєстрації зазначених податкових накладних, а тому вважає що факт їх реєстрації визнається сторонами у справі, а тому не підлягає доказуванню, колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на те, що саме вказані порушення стали підставою для донарахування податкових зобов`язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року №2.

Щодо податкового повідомлення-рішення №2, на підставі якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 989 926,00 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 791 940,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 197 986,00 грн.

Висновки податкового органу щодо порушення податкового законодавства в цій частині ґрунтуються на доводах про те, що позивач допустив завищення показників у рядку 2050 Звіту про фінансові результати, оскільки безпідставно включив до складу загальновиробничих витрат витрати на ремонт нежитлового приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Васильківська, 24.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК об`єктом оподаткування (податком на прибуток підприємств) є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 (далі - Положення №318).

Пунктом 8 Положення №318 визначено, що якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Згідно підпункту 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік) (підпункт 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Вимогами пункту 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, передбачено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів.

Вимогами пункту 15 вказаного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби"15 визначено, що витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Згідно пункту 28 Положення №92 метод амортизації обирається підприємством самостійно з урахуванням очікуваного способу отримання економічних вигод від його використання. Метод амортизації об`єкта основних засобів переглядається у разі зміни очікуваного способу отримання економічних вигод від його використання. Нарахування амортизації за новим методом починається з місяця, наступного за місяцем прийняття рішення про зміну методу амортизації.

Відповідно до вимог пункту 29 Положення №92 нарахування амортизації проводиться щомісячно. Місячна сума амортизації при застосуванні прямолінійного методу визначається діленням річної суми амортизації на 12. Місячна сума амортизації при застосуванні методів зменшення залишкової вартості, прискореного зменшення залишкової вартості та кумулятивного визначається діленням суми амортизації за повний рік корисного використання на 12.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем обрано прямолінійний метод нарахування податкової амортизації.

Відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" №42 від 10 листопада 2016 року для проведення навчання водіїв підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості витрат вирішено провести поточний ремонт у приміщенні "Профілакторій основний" та за потреби до поточного ремонту залучити підрядні організації.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нові Офісні Технології" укладено договір купівлі-продажу №1303-001 АБ, умовами якого передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові офісні технології" взяло на себе зобов`язання продати та встановити двері Slim з рамою. Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт № РН-0000071 від 12 квітня 2018 року.

Також, 13 березня 2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нові Офісні Технології" укладено договір купівлі-продажу №1303-002 АБ, вимогами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові офісні технології" взяло на себе зобов`язання продати та встановити розсувну акустичну перегородку Hufsor H100. Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт № РН-0000125 від 27 червня 2018 року.

Крім того, між вищезазначеними сторонами 10 березня 2018 року укладено договір купівлі-продажу №1004 АБ, умовами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові Офісні Технології" взяло на себе зобов`язання виготовити та змонтувати стаціонарні офісні перегородки Nayada-Standart з дверима Slim у комплекті. Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт №РН-0000126 від 27 червня 2018 року.

Також, 10 серпня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Основаніє" укладено договір №10-08-17, умовами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Основаніє" взяло на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи технічних приміщень будівлі, а факт виконання таких робіт підтверджується актом надання послуг №1 від 15 травня 2018 року.

21 листопада 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компас-Груп" укладено договір №22-А-1117, вимогами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Компас-Груп" взяло на себе зобов`язання продати та виконати роботи з установки (монтажу) алюмінієвих конструкцій. Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт №1 від 02 березня 2018 року та видатковою накладною №4 від 02 березня 2018 року.

Також, 06 жовтня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гермес 1996" укладено договір №06-10/17, умовами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Гермес 1996" взяло на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи технічних приміщень. Факт виконання робіт підтверджується актом надання послуг №18 від 21 лютого 2018 року, актом надання послуг №28 від 20 березня 2018 року, актом надання послуг №43 від 27 квітня 2018 року, актом надання послуг № 45 від 03 липня 2018 року та актом надання послуг № 19 від 21 лютого 2018 року.

12 вересня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Градіон" укладено договір підряду №12/09-01, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Градіон" взяло на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи по влаштуванню полімерної підлоги. Факт виконання робіт підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за червень 2018 року, актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2018 року та видатковою накладною №107 від 25 вересня 2018 року.

30 серпня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр 21" укладено договір підряду №1-3010/2017, вимогами якого передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр 21" взяло на себе зобов`язання виконати та здати комплекс електромонтажних робіт. Факт виконання робіт підтверджується актом прийняття виконаних будівельних робіт №01 від 14 грудня 2017 року та актом прийняття виконаних будівельних робіт №02 від 30 червня 2018 року.

Крім того, 29 січня 2018 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №29012018/AL, умовами якого визначено, що ФОП ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання виконати послуги з виготовлення та установки фітостін, а факт виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт від 26 червня 2018 року.

За умовами, зазначеними в п. 29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від30.09.2003 р. №561, рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат.

Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням та ремонтом об`єкта, визначену в порядку, встановленому податковим законодавством (п. 31 Методичних рекомендацій).

При цьому, у вищеназваному п. 31 Методичних рекомендацій наводяться приклади таких поліпшень: а) модифікація, модернізація об`єкта ОЗ з метою продовження строку його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності; б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг); в) упровадження ефективнішого технологічного процесу, який дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати; г) добудова (надбудова) будівлі, яка збільшує кількість місць (площі) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) або умови їх виконання.

Згідно з п. 32 Методичних рекомендацій витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем понесено витрати на підставі укладених із підрядними організаціями договорами з метою покращення стану об`єкта, а не підтримання його в робочому стані, що, відповідно, зумовлює збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання такого об`єкта, що свідчить про безпідставність включення таких витрат до складу загальновиробничих витрат.

Посилання апелянта на рішення товариства (наказ від 10.11.2016 № 42) про здійснення підприємством саме поточного ремонту, колегія суддів віхиляє, оскільки зміст отриманих робіт свідчить саме про покращення стану об`єкта, а не підтримання його в робочому стані.

Окрім того, позивачем до суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження доводів щодо проведення ним навчання водіїв як до здійснення ремонту, так і після його завершення надано не було.

У свою чергу, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представником апелянта на підтвердження доводів щодо зв`язку між навчанням водіїв позивача та приміщенням, у якому здійснювався ремонт; та проведення навчання водіїв як до здійснення ремонту, так і після його завершення саме у зазначеному приміщенні надано копії відомостей реєстрації учасників планового навчання за вересень 2016 року - березень 2017 року, лютий 2017 року, грудень 2019 та наказу від 15.09.2016 № 8/1 «Про проведення навчання».

Надаючи наведені докази до суду апеляційної інстанції, позивач посилався на те, що до суду першої інстанції зазначені документи подані не могли бути, позаяк вони складені у грудні 2019 року. Проте, колегія суддів наголошує на тому, що спірні правовідносити виникли із прийняттям у березні 2019 року оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому, обстаивни, що виникли в майбутньому - у грудні 2019 року, не можуть свідчити про правомірність/неправомірність оскаржуваних рішень.

У свою чергу, будь яких мотивів неподання до суду першої інстанції наведених документів, датованих 2016-2017 роками позивач не навів. В силу частини четвертої статті 308 Кодексу адмінстративного судочинства України суд апеляційної інстанції не вправі приймати докази, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що надані позивачем документи не дають підстав вважати, що проведення навчання водіїв як до здійснення ремонту, так і після його завершення здійснювалося саме у приміщенні за адресою: місто Київ, вулиця Васильківська, 24. Сам лише наказ, у яком визначено адресу приміщення проведення навчання, не є достовірним доказом того, що саме у цьому приміщенні відповідні навчання і проводилися у спірний період.

Відтак, позивачем не доведено, що здійснені в межах ремонту роботи необхідні для проведення навчання водіїв або свідчать про специфіку такого навчання чи необхідності його проведення.

Отже, висновки податкового органу про завищення позивачем загальновиробничих витрат на загальну суму 4 399 668 грн є правомірними.

Щодо посилань апелянта на неврахування судом першої інстанції висновків економічної експертизи, проведеної ТОВ «Київська незалежна судово-експетрна установа» від 17.04.2019 № 2792.

Частиною 1 статті 104 КАС України учаснику справи надано право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що наявність всіх необхідних реквізитів первинних документах, належна реєстрація контрагентів, правильний математичний розрахунок суми операцій тощо, безумовно не свідчить про правильність відображення позивачем у податковому обліку витрат, які зафіксовані у спірних документах.

Саме лише документальне підтвердження, правильність документального оформлення певних витрат, не свідчить про правильність їх відображення у податковому обліку.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі спірним є не так питання наявності чи відсутності певних первинних документів, правильність їх оформлення, а питання можливості формування тих чи інших витрат, попесених на ремот приміщення з огляду на мету такого ремонту.

Так, у ході розгляду справи було встановлено, що позивачем здійснювалося по суті саме покращення стану об`єкта, а не підтримання його в робочому стані.

Згаданий висновок експерта не містить належної оцінки обставин мети та сутності здійсненого ремонту що є ключовим при розгляді даної справи, та формально ґрунтується виключно на наданих документах. Обставини ж можливості відображення спірних сум податкової звітності підлягають встановленню у ході вирішення даного спору судом, а не експертом, висновок якого є лише одним із можливих доказів у справі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині скасування повідомлення-рішення №2 також до задоволення не підлягають.

Щодо податкового повідомлення-рішення № , яким до Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій, у т.ч. за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 202 926,00 грн.

Зазначене рішення відповідачем прийнято у зв`язку з ненадходженням товару на територію України на суму 35 000,00 євро та 15 000,00 євро відповідно за імпортними контрактами з компанією "Автомобильная логистика".

Так, в акті перевірки податковим органом зафіксовано, що транспортні засоби перетнули митний кордон України 14 лютого 2018 року та були розміщені в митному режимі митного складу за митними деклараціями від 16 лютого 2018 року №UA125160/2018/540877 та від 16 лютого 2018 року №UA125160/2018/540880 та, як наслідок, у позивача обліковується дебіторська заборгованість за імпортними контрактами від 07 лютого 2018 року, граничний термін погашення якої (18 серпня 2018 року) станом на 30 вересня 2018 року настав, що не відповідає даних бухгалтерського обліку підприємства по рахунку №632.

З матеріалів справи вбачається, що 07 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автомобильная логистика" (продавець) та Приватним акціонерним товариством "Київське автотранспортне підприємство 13061" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №74/RU, предметом якого є 2 напівпричепи, які були у використанні, для транспортування автомобілів вартістю 35 000,00 євро.

Також, 07 лютого 2018 року між вказаними вище сторонами укладено договір купівлі-продажу №75/RU, предметом якого є тягач, який був у використанні вартістю 15 000,00 євро.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (чинного на час вчинення спірних операцій) імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до абзацу 14 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб`єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Момент здійснення експортного (імпортного) контракту - момент, на який здійснено всі обов`язки за зазначеним контрактом, включаючи оформлення векселів (тратт) або укладення кредитних угод (абзац 38 ст. 1 вказаного Закону).

Момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця (абзац 39 ст. 1 вказаного Закону).

Отже, для цілей валютного контролю при здійсненні імпортних операцій має значення саме факт ввезення товару на митну територію України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Митного кодексу України ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

Митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури (пункт 20 частини 1 статті 4 Митного кодексу України.

Пропуск товарів через митний кордон України - надання органом доходів і зборів відповідній особі дозволу на переміщення товарів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення (пункт 49 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).

Статтею 321 Митного кодексу України визначено тривалість перебування під митним контролем.

Так, товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Згідно пункту 4.3 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, прийняттям митної декларації для оформлення є проставлення у МД згідно з порядком заповнення митних декларацій на бланку ЄАД відбитка штампа ПМК у графі D/J кожного аркуша форми МД-2, в нижній частині додаткових аркушів форми МД-3, доповнень до форми МД-6 та специфікацій форми МД-8 (у разі подання МД на паперовому носії); проставлення відбитка штампа ПМК на рахунку або іншому документі, який визначає вартість товару (у разі подання його на паперовому носії); унесення номера штампа ПМК до ЕК МД (у разі подання МД на паперовому носії) або до ЕМД.

Тобто дата оформлення ВМД - це дата випуску товару у заявлений митний режим, а не дата фактичного перетину митного кордону і, як наслідок, не дата імпорту товару.

Оформлена ВМД не є єдиним документом, виключно яким засвідчується факт та дата фактичного переміщення через митний кордон України товарів, а є документом, який є заявою, що містить відомості про товари та інші предмети і транспортні засоби та мету їх переміщення через митний кордон України та засвідчує надання суб`єкту ЗЕД права на розміщення товарів у визначений митний режим (визначає статус товарів) і підтверджує, а не встановлює права та обов`язки зазначених у ВМД осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарських та інших операцій.

Відтак, перебування під митним контролем товарів неможливе без їх фактичного ввезення в Україну, і при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа, проставлення на якому відбитка штампа «Під митним контролем» (імпорт) з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

Отже, у разі ввезення товару на територію України, що підлягає митному оформленню, фактом поставки можна вважати товаросупровідні документи з відбитком штампа «Під митним контролем».

Зазначене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові від 25.09.2019 у справі № 803/1464/14.

Таким чином, якщо поставка товару на митну територію України (що підтверджується штампом митниці «Під митним контролем» на товаросупровідних документах) була здійснена у межах 180 календарних днів з дати перерахування авансового платежу на користь нерезидента, підстав для нарахування пені за порушення строків розрахунків немає.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вище транспортні засоби, імпортовані на виконання контрактів від 07.02.2017, перетнули митний кордон України 14 лютого 2018 року та розміщені в митному режимі митного складу за митними деклараціями від 16 лютого 2018 року №UA125160/2018/540877 та від 16 лютого 2018 року №UA125160/2018/540880, а тому строк, визначений ст.2 Закону України «Про здійснення розрахунків в іноземній валюті», позивачем не порушено, відповідно, застосування податковим органом, штрафних за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності є протиправним.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що податковим органом до позивача застосовані штрафні санкції відповідно до Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», який на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 04.03.2019 втратив чинність (втратив чинність 07.02.2019).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволення позову в частині податкового повідомлення-рішення №, яким до Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій, у т.ч. за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 202 926,00 грн.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 04 березня 2019 року, яким до Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" застосовано пеню до порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на загальну суму в розмірі 202 926,00 грн., з прийняттям у скасованій частині нового судового рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" - задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 04 березня 2019 року, яким до Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" застосовано пеню до порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на загальну суму в розмірі 202 926,00 грн.

У скасованій частині прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 04 березня 2019 року, яким до Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на загальну суму в розмірі 202 926 грн.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 18.12.2019.