Справа № 826/10035/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушової О.В. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛЛ-ФАСТ-УКРАЇНА" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛЛ-ФАСТ-УКРАЇНА" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕЛЛ-ФАСТ-УКРАЇНА" звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив в якому просить суд визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м Києві Державної фіскальної служби України від 14.03.2018 року № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕЛЛ-ФАСТ-УКРАЇНА" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що у позивача відсутній обов`язок сплачувати авансовий внесок 2/9 податку на прибуток підприємств, що підлягав сплаті до 31 грудня 2019 року, оскільки, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш, як за 6 місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток.

За результатами перевірки, 22 лютого 2018 року складено Акт камеральної перевірки №708/26-15-12-12-12/34288558, відповідно до висновків якого, ТОВ «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» порушило п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України, а також, п. 38 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України щодо граничних термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств та авансового внеску 2/9 податку на прибуток підприємств, а саме - Товариством було сплачено узгоджену суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств та авансовий внесок на 2/9 податку на прибуток підприємств з пропуском граничних термінів.

Не погоджуючись із висновками Акту камеральної перевірки від 22 лютого 2018 року, позивачем на адресу відповідача були направлені заперечення до Акту перевірки.

Листом про надання відповіді № 10141/10/26-15-12-12-18 від 13 березня 2018 року відповідач залишив заперечення без розгляду, у зв`язку із тим, що заперечення на Акт подані із порушенням термінів, встановлених Податковим Кодексом України.

На підставі висновків, зазначених у Акті камеральної перевірки №708/26-15-12-12-12/34288558 від 22 лютого 2018 року, Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2018 року, яким, на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, застосовано штрафні (фінансові) санкції та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на суму 93 705,87 грн.

29 березня 2018 року ТОВ «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» оскаржило податкові повідомлення-рішення № та № від 14 березня 2018 року до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 25 травня 2018 року № 18289/6/99-99-11-03-01-25, Державна фіскальна служба частково задовольнила скаргу позивача та скасувала податкове повідомлення-рішення № від 14 березня 2018 року та залишила без змін податкове повідомлення-рішення № від 14 березня 2018 року.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В силу пп.14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений У порядку визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається несплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

В силу п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Положеннями пункту 137.4 статті 137 ПК України передбачено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) період.

Згідно пункту 38 підрозділу 4 (Особливості справляння податку на прибуток) розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час подання декларації, платники податку на прибуток підприємств сплачують до 31 грудня 2016 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 2/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за три квартали 2016 року. Розрахунок такого авансового внеску подається платником податку у податковій декларації за три квартали 2016 року. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань. У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірах, визначених статтею 123 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до складеного Акту камеральної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток №708/26-15-12-12-12/34288558 від 22 лютого 2018 року, ТОВ «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» порушило п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України, а також, п. 38 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України щодо граничних термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств та авансового внеску 2/9 податку на прибуток підприємств (а.с. 9-10).

Так, позивач допустив порушення в частині своєчасності сплати авансового внеску 2/9 податку на прибуток підприємств, а саме: грошове зобов`язання з граничним терміном сплати - 30 грудня 2016 року було сплачено 13 січня 2017 року на суму 374823,5 грн., з затримкою на 14 календарних днів, внаслідок чого, контролюючим органом були нараховані штрафні санкції у розмірі 25% суми визначеного податкового зобов`язання.

Доводи апелянта про те, що у позивача відсутній обов`язок відображення у податковій декларації та сплати суми авансового внеску 2/9 податку на прибуток у 2016 році, оскільки, зміни до Податкового кодексу України, якими було передбачено обов`язок сплати такого авансового внеску, внесені за сім днів до початку нового бюджетного періоду, тобто, з порушенням ст. 4 Податкового кодексу України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII підрозділ 4 (Особливості справляння податку на прибуток) розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено підпунктом 38, відповідно до якого, платники податку на прибуток підприємств сплачують до 31 грудня 2016 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 2/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за три квартали 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що у зв`язку із внесенням вищевказаних змін до Податкового кодексу України, не відбулося скасування чи покладення нового обов`язку зі сплати податку на прибуток підприємств, оскільки, відбулася лише зміна форми та порядку його сплати, а тому, у даному випадку, відсутнє порушення статті 4 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2018 року № Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято правомірно та не підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛЛ-ФАСТ-УКРАЇНА" та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛЛ-ФАСТ-УКРАЇНА" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.

Повний текст постанови виготовлено 16.12.2019 року