Справа № 200/7492/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року справа №200/7492/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Міронової Г.М., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 р. у справі № 200/7492/19-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І.) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Світлодарської міської ради, третя особа Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області, Служба у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Світлодарської міської ради (далі - відповідач), третя особа: Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області, Служба у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, в якому просила: визнати протиправним рішення від 31 травня 2019 року про відмову у реєстрації дитини разом із матір`ю та зобов`язання зареєструвати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просила судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що на теперішній час батько малолітньої дитини долею дитини не цікавиться, аліменти не сплачує, порушує виконання «Договору про участь у вихованні та утриманні дитини» від 04.12.2013, дитина виховується позивачем та знаходиться на його повному утриманні, отже, батько дитини усунувся від виконання обов`язків, передбачених ст.. 150 Сімейного кодексу України, що унеможливлює отримання від нього письмової згоди на зняття з реєстрації дитини та реєстрацію її за місцем проживання матері. Також, щодо посилання суду на те, що позивач та її син на даний час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується даними з паспорту серії НОМЕР_3 , а отже вирішення питання про реєстрацію місця проживання дитини разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 є передчасним до реєстрації матері за такою адресою, апелянт зазначає, що за вимогами п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 (далі - Правила № 207), позивач не зможе знятись з реєстрації за попередньою адресою, оскільки за вимогами вказаного пункту Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 (а.с.7-8).

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с.11).

04 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до умов якого після розірвання шлюбу дитина зареєстрована та постійно проживає разом з матір`ю. Договір нотаріально посвідчений (а.с.15-16).

Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 03 квітня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.14).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 купила 1 / 2 частки квартири, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

13 травня 2019 року позивач звернулась до Світлодарської міської ради із заявою про вирішення питання щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с.17).

Світлодарська міська рада листами від 14.05.2019 та 16.05.2019 повідомила позивача, що заява направлена до служби у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації (а.с.18-19)

Служба у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації листом від 28 травня 2019 року №696 повідомило позивача про те, що заяву щодо визначення місця проживання малолітньої дитини залишено без розгляду та рекомендовано звернутись до суду (а.с.20-21).

Позивач звернулась до Виконавчого комітету Світлодарської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини від 13 травня 2019 року, в якому просив зареєструвати місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).

31 травня 2019 року за результатом розгляду заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини рішенням Виконавчого комітету Світлодарської міської ради відмовлено у реєстрації місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки матір не надала письмову згоду батька (п. 18 Правил реєстрації місця проживання).

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 04 грудня 2012 року вважає неналежним доказом згоди батька, оскільки з моменту його укладення пройшло п`ять років, за які думка батька могла змінитися (а.с.44).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог виходив з того, що реєстрація місця проживання дитини має бути узгоджена між її законними представниками - батьками, що має бути відображено у відповідній заяві. Відмовою у реєстрації місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю слугувало не надання матір`ю письмової згоди батька на реєстрацію дитини разом із матір`ю, а відтак рішення Виконавчого комітету Світлодарської міської ради прийнято з додержанням вимог чинного законодавства. Також суд зазначив, що позивач та її син на даний час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Факт реєстрації позивача за цією адресою також підтверджується даними її паспорту серії НОМЕР_3 , а отже суд дійшов до висновку, що вирішення питання про реєстрацію місця проживання дитини разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 є передчасним до реєстрації матері за такою адресою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання особи від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Отже, місце проживання дитини має бути місцем проживання її батьків або одного з них.

Як визначено частиною 1 та 2 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Крім того, приписами ст. 156 Житлового кодексу України передбачено право на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей, без згоди інших співвласників житлового приміщення.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі - Закон №1382-IV) відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до статті 6 Закону №1382-IV, Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно статті 7 Закон №1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною 11 статті 6 цього Закону.

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

За приписами стаття 9-1 Закону №1382-IV, орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Відповідно до статті 10 Закону №1382-IV, правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. N 207 відповідно до статті 10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" затвердив: Правила реєстрації місця проживання; Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

Ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів (пункт 1 Правил).

Відповідно до п. 18 Правил № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема: заяву за встановленою формою; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи; заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Згідно пункту 26 Правил, у разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до пункту 11 Правил № 207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для такого висновку, що для зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання дитини з одним із батьків, яка не досягла 14 років, законодавство вимагає подання письмової згоди другого з батьків у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, крім випадків коли місцезнаходження дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування. При цьому, вказаними нормами не встановлено форму письмової заяви про згоду.

Відмовляючи в задоволені заяви відповідач посилався на не надання позивачем письмової згоди батька у відповідності до п. 18 Правил № 207, при цьому, договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 04 грудня 2012 року відповідачем не прийнято у якості згоди батька, оскільки з моменту його укладення пройшло п`ять років, за які думка батька могла змінитися.

За положенням частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

За положенням ч.1 та 2 статті 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 78 СК України, подружжя має право укласти договір про надання утримання одному з них, у якому визначити умови, розмір та строки виплати аліментів. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

У разі невиконання одним із подружжя свого обов`язку за договором про надання утримання аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За ч.1 та 2 статті 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За положеннями ч.1, 4 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 статті 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Отже, за нормами Сімейного кодексу сімейні відносини які регулює зазначений кодекс між батьками щодо дитини у тому числі про її утримання та відповідно місця проживання можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками, а саме договором.

Як зазначалось 04 грудня 2012 року між батьками неповнолітньої дитини було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини. Зазначений договір є діючим не розірваний та не визнаний не чинним. Тобто, вказаний договір у розумінні Сімейного кодексу регулює відносини та питання щодо виховання та утримання дитини до теперішнього часу.

Відповідно до однієї з умов договору, після розірвання шлюбу дитина зареєстрована та постійно проживає разом з матір`ю, тобто, вказаним договором батьки дійшли до взаємної та добровільної згоди щодо визначення зареєстрованого місця проживання спільної дитини, а саме разом з матір`ю.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні "Хабровські проти України" від 17.01.2016 року, заява № 61680/10 пп. 104, 107 Суд навів принципи, що характеризують право на сімейне життя, гарантоване статтею 8 Конвенції.

Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Насамкінець Суд вважає, що позитивні обов`язки, які стаття 8 Конвенції накладає на Договірні держави щодо возз`єднання батьків з їхніми дітьми, повинні тлумачитися з урахуванням Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (див. вищенаведене рішення у справі "Ігнакколо-Зеніде проти Румунії", п. 95), а поняття "найкращі інтереси" дитини також є першочерговим міркуванням у контексті процедур, передбачених Гаазькою Конвенцією (див. рішення у справі "Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії" [ВП], заява N 41615/07, п. 76, ECHR 2010).

Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи, з урахуванням відсутності затвердженої форми письмової згоди другого з батьків про реєстрацію дитини разом з іншим із батьків, дає підстави для такого висновку, що відповідачем безпідставно не враховано вказаний договір від 04 грудня 2012 року про участь у вихованні та утриманні дитини, як письмову згоду батька щодо визначення зареєстрованого місця проживання спільної дитини.

Посилання відповідача на те, що договір є неналежним доказом згоди батька, оскільки з моменту його укладення пройшло п`ять років, за які думка батька могла змінитися, суд вважає безпідставним, оскільки вказаний договір не втратив чинність та не скасований, та, як зазначалось, відповідно до норм Сімейного кодексу до теперішнього часу регулює сімейні відносини зокрема питання щодо виховання та утримання дитини.

Разом з цим, за вимогами п. 18 Правил № 207, дитина реєструється саме разом з одним із батьків, тобто, вказаними нормами не допускається реєстрація дитини окрема від жодного з батьків.

Як вірно зазначено судом першої інстанції позивач та її неповнолітня дитина на даний час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач з заявою до відповідача про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, не звертався та до теперішнього часу відповідно до відомостей паспорту зареєстрований за попередньою адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Отже, на день подання заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за новою адресою, позивач, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, вимогами позивача були надати дитині право на реєстрацію за новим місцем проживання за адресою, за якою позивач не зареєстрована. Крім того, суду не надано доказів які б безперечно підтверджували постійне проживання позивача за новою адресою.

Суд не приймає посилання апелянта на п. 26 Правил №207, як підставу неможливості позивача знятись з реєстрації за попередньою адресою, оскільки вказаний пункт Правил визначає одночасне зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини разом з одним із батьків, з яким дитина зареєстрована, а не окреме зняття батька без дитини або навпаки.

Тобто, у даному випадку, проведення реєстрації місця проживання дитини призведе до порушення вимог ч. 3 ст. 29 ЦК України та Правил № 207 та відповідно прав дитини, оскільки реєстрацію місця проживання малолітньої дитини залишиться житло, де не зареєстрований жодний із батьків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року №«789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства».

Відповідно до статті 18 вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на обставини справи, суд вважає, що реєстрація неповнолітньої дитини можлива саме за місцем реєстрації її матері.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, вирішення питання про реєстрацію місця проживання дитини разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , є передчасним, до реєстрації матері за такою адресою.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість відмови у реєстраційних дій та відсутності порушення з боку відповідача.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 р. у справі № 200/7492/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 р. у справі № 200/7492/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення проголошено та підписано 17 грудня 2019 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Г.М. Мірнова

Л.В. Ястребова