Справа № 640/16605/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 грудня 2019 року № 640/16605/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві обчислити ОСОБА_1 вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року на пільгових умовах у календарному обчисленні 24 роки 03 місяці 14 днів та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах внутрішніх справ з серпня 1996 року по 05 липня 2016 року, у тому числі з 07 листопада 2015 року по 05 липня 2016 року - в Національній поліції України.

Наказом Національної поліції України №422 о/с від 23 червня 2016 року на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції, станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільнення складає 19 років 10 місяців 8 днів та вислуга років на пільгових умовах - 8 років 04 місяці 25 дні.

З цього стажу, як зазначає позивач, в період служби з 06 серпня 2014 року по 27 січня 2016 року він брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області, строк участі складає 1 рік 5 місяців 22 днів, а з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року №393, за доводами позивача, до вислуги років для призначення пенсії зараховується 4 роки 5 місяців 6 днів.

Тому, за твердженнями позивача, з урахуванням періоду участі позивача в антитерористичній операції, обчисленого з розрахунку один місяць служби за три місяці, календарна вислуга років позивача складає 24 роки 03 місяці 14 днів.

У зв`язку з тим, що вислуга років, як вважає позивач, становить більше, ніж зазначено у пункті «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», сектором з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві було направлено подання про призначення пенсії від 20 травня 2019 року №704, а позивачем, як він зазначив у позовній заяві, заяву з додатками від 04 липня 2019 року, проте, відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Позивач вважає відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, що стало підставою для його звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що за результатами розгляду документів позивача було встановлено, що останнього звільнено зі служби в поліції (за власним бажанням) 05 липня 2016 року відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», вказаним наказом також визначена вислуга років позивача на день звільнення, яка становить у календарному обчисленні - 19 років 10 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 08 років 04 місяці 25 днів.

Враховуючи, що позивач був звільнений зі служби 05 липня 2016 року та мав на день звільнення 19 років 10 місяців 08 днів календарної вислуги, відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю законодавчо визначених підстав для її призначення за вислугу років.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив на позовну заяву послався на те, що в нього є право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відповідачем неправомірно відмовлено у її призначенні, у зв`язку з неправильним застосуванням норм чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено та вбачається з наданої суду копії витягу з наказу Національної поліції України від 23 червня 2016 року №422 «По особовому складу Департаменту захисту економіки», що підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Луганській області, з 05 липня 2016 року, також у наказі зазначено, що станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 19 років 10 місяців 08 днів, вислуга років на пільгових умовах - 08 років 04 місяці 25 днів (Т.1, арк. 23).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ від 21 серпня 2015 року №16/І/ХІІІ/25 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій (Т.1, арк. 14).

Згідно з копією довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №А-6353 від 31 жовтня 2016 року, виданої Головним управлінням Національної поліції в Луганській області, ОСОБА_1 дійсно в період з 06 серпня 2014 року по 07 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 27 січня 2016 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області (Т.1, арк. 15).

Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що сектором з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві направлено документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у тому числі, подання про призначення пенсії від 20 травня 2019 року №704, в якому зазначено, що останній звільнений зі служби 05 липня 2016 року та станом на день звільнення мав 19 років 10 місяців 08 днів календарної вислуги.

У зв`язку з чим, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 10 червня 2019 року №125049/2 просило Національну поліції України та ОСОБА_1 повідомити правові підстави надання до управління документів для призначення пенсії за вислугу років, оскільки передбачена Законом календарна вислуга років, що дає право на призначення пенсії, відсутня (Т.1, арк. 16).

05 липня 2019 року позивачем направлено на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві заяву про долучення документів та врахування правової позиції при розгляді подання Національної поліції України про призначення йому пенсії разом з доданими до неї документами (Т.1, арк. 17-20,21).

За результатами розгляду поданих документів, які надійшли від сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України та заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 02 серпня 2019 року №174445/02 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з тим, що визначена Законом календарна вислуга років для її призначення відсутня (Т.1, арк. 22).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року (надалі - Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ).

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з пунктом «й» частини 1 статті 17 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, згідно частини 4 статті 17 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

З огляду на викладене, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17.

В даному випадку позивачем не заперечується факт наявності у нього стажу служби в органах внутрішніх справ та поліції в календарному обчисленні - 19 років 10 місяців 8 днів, в пільговому обчисленні - 08 роки 04 місяці 25 днів.

Проте, позивач стверджує, що період служби з 06 серпня 2014 року по 27 січня 2016 року, в якому він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, слід обчислювати відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року №393 (надалі - Постанова №393).

Так, у відповідності до підпункту «а» пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постанови правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із зазначеним вище Законом, подаються цими особами до головних управлінь ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно пункту 12 вказаного Порядку уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

При цьому, саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України або відмовити у такому поданні.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі №537/1980/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою встановлення наявності у позивача вислуги для призначення пенсії направив на адресу Національної поліції України відповідний запит для підтвердження наявності у позивача необхідної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років у порядку пункту "а" статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII, проте, матеріали справи не містять будь-яких даних щодо надання відповіді від Національної поліції України, або надання додаткових документів, що підтверджують наявність у позивача вислуги років.

За таких обставин, за умови відсутності підтверджуючих документів наявності у позивача достатньої вислуги років, відповідач правомірно відмовив йому у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, оскільки Національною поліцією України направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві подання від 20 травня 2019 року щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, в якому зазначено, що останній має 19 років 10 місяців 08 днів календарної вислуги, в той же час, як Законом передбачено право особи на пенсію за вислугу років за умови наявності 22 років 6 місяців календарної вислуги, будь-яких інших документів на вимогу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Національна поліція України не надала, а тому, на теперішній час відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що у разі незгоди позивача з обчисленням Національною поліцією України його вислуги років для призначення пенсії за віком на підставі пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, останній має право звернутися до суду з позовними вимогами з цього приводу саме до Національної поліції України, враховуючи, що в межах розгляду даної адміністративної справи таких вимог заявлено не було, суд позбавлений можливості надати правову оцінку діям Національної поліції України в частині обчислення стажу позивача, необхідного для призначення останньому пенсії за вислугу років.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, та останнього звільнено від сплати судового збору, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова