Справа № 280/3410/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/3410/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЮКОЙЛ"

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЮКОЙЛ"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування наказу та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» (далі Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі Відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21 травня 2019 року №1762 Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 10 квітня 2019 року №1366;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 03 липня 2019 року;

- визнати протиправною та скасувати податкове повідомлення рішення № від 03 липня 2019 року.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив, зокрема, що Відповідач, при виданні наказу №601 від 19 лютого 2019 року про проведення документальної невиїзної перевірки, посилаючись на норму пункт 2 частини 2 статті 351 МК України, не мав на те законних підстав, оскільки згідно цієї норми невиїзна перевірка можлива тоді, коли з уповноважених органів іноземної держави надійшла інформація про не підтвердження автентичності документів. Відповідач посилається на те, що відповіддю Республіки Польща автентичність підтверджена. Після розгляду заперечень на акт перевірки від 20 березня 2019 року Відповідач у десятиденний термін не виніс податкові повідомлення-рішення. Позивач вказав, що Відповідач видав наказ №1366 від 10 лютого 2019 року на проведення виїзної позапланової документальної перевірки, посилаючись на пункт 5 частину 7 статті 346 МК України, в той час як заперечення Позивача на акт перевірки від 20 березня 2019 року не містять вимоги про повний або частковий перегляд результатів перевірки та не зазначаються нові обставини, які не були досліджені під час перевірки, а ці дві вимоги обов`язкові одночасно для проведення перевірки за цією нормою. Наказом від 21 травня 2019 року №1762 Відповідач вніс зміни до наказу №1366 від 10 квітня 2019 року, чим фактично змінив термін проведення виїзної перевірки, що не передбачено вимогами митного та податкового законодавства України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.202-207).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що оскільки після відповідної перевірки уповноваженим органом Республіки Польща не підтверджено преференційне походження зазначеного в сертифікаті товару відповідно до Угоди, правомірними є доводи Відповідача щодо наявності підстав для проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, позапланової виїзної документальної перевірки та встановленого порушення. Контролюючий орган не позбавлений права вносити зміни в наказ про проведення перевірки в частині зміни строків її проведення, якщо загальний строк проведення перевірки не порушений у позаплановій перевірці.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що Відповідачем не надано докази направлення до митного органу Польщі запиту про проведення перевірки в порядку ст. 45 Митного кодексу України, сам запит, з якого б вбачалися обставини, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару із посиланням на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні. Відповідачем не було підтверджено отримання офіційних відомостей та документів від уповноваженого органу Республіки Польща. Перевірка була призначена на підставі отриманої Відповідачем інформації, яка не підтверджена документально та розпочата без законних підстав. У Відповідача не було законних підстав для продовження термінів перевірки, право на видання наказу про продовження терміну такої перевірки також не виникло, тому Відповідач протиправно вніс зміни до наказу, змінивши строки проведення перевірки.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що твердження Позивача про відсутність підстав у контролюючого органу про проведення перевірки є необґрунтованими, оскільки право на її проведення передбачено положеннями МК України. Контролюючий орган не позбавлений права вносити зміни в наказ про проведення перевірки в частині зміни строків її проведення, якщо загальний строк проведення перевірки не порушений. Відсутні підстави для визнання протиправним та скасування Наказу №1762, оскільки контролюючим органом перевірку Позивача проведено в межах строків та у спосіб, передбачений МК України. В матеріалах справи наявний письмовий доказ, який містить дані про непідтвердження преференційного походження товару «DMR 767 TBN 400» з ЄС в рамках Угоди у зв`язку з ненаданням експортером митному органу відповідних документів, що підтверджують оригінальний статус товару, а відтак відповідь уповноваженого органу Республіки Польща є належним, достовірним, допустимим та достатнім доказом.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представники Відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» та компанією «DMR GROUP SP./ О.О» (продавець) укладено контракт № DMR-230217, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити покупцю товар згідно комерційних інвойсів до цього контракту, а покупець - прийняти і оплатити отриманий товар у відповідності до умов цього контракту.

Декларантом в порядку статті 260 Митного кодексу України 25 липня 2017 року подано тимчасову МД №UA/110120/2017/106629 та в порядку статті 261 МК України 03 серпня 2017 року подано додаткову МД №UA/110120/2017/106629, згідно яких задекларовано товари:

Товар 1 - «Присадки до мастил без вмісту нафти або нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних мінералів: DMR 2550 (присадка до моторного масла) - 6,0 тн.»;

Товар 2 - «Присадки до мастил без вмісту нафти або нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних мінералів (до 60%): DMR 767 TBN 400 (присадка до моторного масла) - 8,8 тн.».

Митне оформлення товарів №1 та №2 відбулося із застосуванням преференційного режиму зі сплати ввізного мита із наданням сертифікату з перевезення товару EUR.1, виданим митними органами країни експорту.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області на адресу Позивача направлено повідомлення від 19 лютого 2019 року вих№46/8305/10/08-01-14-12-10 про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи TOB «СП ЮКОЙЛ» з 20 лютого 2019 року за адресою: пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 336, пунктом 2 частини 3 статті 345, пунктом 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 19 лютого 2019 року № 601, Відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» (код за ) вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні митного оформлення товарів за митною декларацією віл 25 липня 2017 року № UA110120/2017/106629.

За наслідками перевірки податковим органом складено акт перевірки №151/08-01-14-12/31852954 від 20 березня 2019 року «Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» (код за ) вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні митного оформлення товарів за митною декларацію від 25 липня 2017 року UА110120/2017/106629».

Висновками акту перевірки 151/08-01-14-12/31852954 від 20 березня 2019 року встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ»: вимог частини 10 статті 260, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266, частини 1, пунктів 5 та 6 частини 8 статті 257, статті 276, 278, 289 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму на суму 14 864,88 гривень, у в тому числі:

ввізне мито у сумі 12 387,40 грн.,

податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) (ПДВ) у сумі 2 477,48 грн.

03 квітня 2019 року Позивачем до Головного управління ДФС у Запорізькій області подано заперечення (вих.№ 03/01-04/283) на акт документальної невиїзної перевірки №151/08-01-14-12/31852954.

Розглянувши заперечення TOB «СП ЮКОЙЛ» від 03 квітня 2019 № 03/01-04/289 (вх. ГУ ДФС у Запорізькій області від 04 квітня 2019 № 28954/10) до акту від 20 березня 2019 року № 151/08-01-14-12/31852954 документальної невиїзної перевірки дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» (код за ) вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні митного оформлення товарів за митною декларацією від 25 липня 2017 року № UA110120/2017/106629, податковим органом, для з`ясування обставин, в тому числі тих, що виникли під час розгляду заперечень, які не були досліджені під час перевірки та об`єктивний розгляд яких неможливий без проведення перевірки, відповідно до пункту 5 частини 7 статті 346 Митного кодексу України наказом Головного управління ДФС у Запорізькій області від 10 квітня 2019 року № 1366 з 19 квітня 2019 року призначено документальну позапланову виїзну перевірку з питань, які є предметом оскарження.

10 квітня 2019 року Головним управління ДФС у Запорізькій області видано наказ №1366 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи».

17 квітня 2019 року видано посвідчення на право проведення перевірки №802.

Наказом №1762 від 21 травня 2019 року внесено зміни до наказу №1366 від 10 квітня 2019 року, а саме пункт 1 наказу викладено в наступній редакції: провести документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» з питань, які є предметом оскарження з 19 квітня 2019 року по 04 червня 2019 року.

13 червня 2019 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області складено акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» (код за ЄДРГІОУ 31852954) з питань, які є предметом оскарження акта від 20 березня 2019 року № 151/08-01-14-12/31852954 документальної невиїзної перевірки дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» (код за ) вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні митного оформлення товарів за митною декларацією від 25 липня 2017року №UА110120/2017/106629».

Документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ»:

вимог частини 10 статті 260, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266, частини 1, пунктів 5 та 6 частини 8 статті 257, статей 276, 278, 289 МК України, пункту 190.1, статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження подових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму на суму 14 864,88 гривень, у в тому числі:

ввізне мито у сумі 12 387,40 грн.,

податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) (ПДВ) у сумі 2 477,48 грн.

21 червня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю СП ЮКОЙЛ до Головного управління ДФС у Запорізькій області подало заперечення на акт документальної позапланової виїзної перевірки №348/08-01-14-12/31852954 від 13 червня 2019 року.

01 липня 2019 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області надано рішення про розгляд заперечень, відповідно до якого вказано, що висновки акта перевірки №348/08-01-14-12/31852954 від 13 червня 2019 року з питань, які є предметом оскарження акта перевірки від 20 березня 2019 року №151/08-01-14-12/31852954 дотримання Позивачем вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні митного оформлення товарів за митною декларацією від 25 липня 2017 року №UA110120/2017/106629, є такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Так, на підставі акту перевірки №151/08-01-14-12/31852954 від 20 березня 2019 року (із урахуванням акту №348/08-01-14-12/31852954 від 13 червня 2019 року) податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 03 липня 2019 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю СП ЮКОЙЛ збільшено податкове зобов`язання за платежем мито на товари що ввозиться суб`єктами підприємницької діяльності у сумі 12387,40 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 3096,85 грн.

- № від 03 липня 2019 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю СП ЮКОЙЛ збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів у сумі 2477,48 грн. та штрафні санкції у сумі 619,37 грн.

Відповідно до частини 8 статті 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації, вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. При цьому, декларант або уповноважена ним особа за положеннями пункту 2 частини 2України зобов`язана подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

З аналізу вищезазначених положень митного законодавства вбачається, що декларант або уповноважена ним особа, здійснюючи ввіз на митну територію України товарів або транспортних засобів з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації несе повну відповідальність за достовірність відомостей зазначених в ній, в тому числі щодо достовірності митної вартості.

В даному випадку таку відповідальність несе Товариство з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ», оскільки ним здійснене ввезення та митне оформлення товару «Товар 1 «Присадки до мастил без вмісту нафти або нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних мінералів: DMR 2550 (присадка до моторного масла) - 6,0 тн.»; Товар 2 - «Присадки до мастил без вмісту нафти або нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних мінералів (до 60%): DMR 767 TBN 400 (присадка до моторного масла) - 8,8 тн.»» - за недостовірними відомостями про визначення митної вартості.

Пунктом 4 частини 5статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Як встановлено пунктом 54.4 статті54 Податкового кодексу України, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

При цьому, у пункті 54.3 статті54 Податкового кодексу України зазначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

Відповідно до пункту 8 частини 1статті 336 Митного кодексу України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом, серед іншого, направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Згідно пункту 1 частини 3статті 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Пунктом 2 частини 2статті 351 Митного кодексу України встановлено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Судом встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи TOB «СП ЮКОЙЛ» з питань, які є предметом оскарження акта № 151/08-01-14-12/31852954 від 20 березня 2019 року документальної невиїзної перевірки дотримання TOB «СП ЮКОЙЛ» вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні митного оформлення товарів за митною декларацією від 25 липня 2017 року № UА110120/2017/106629. За результатами вказаної перевірки складено акт перевірки від 13 червня 2019 року № 348/08-01-14-12/31852954.

Під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «СП ЮКОЙЛ» використано:

облікова картка 112/2012/0000427 (в електронному вигляді);

митні декларації: IM 40 типу ТН від 25 липня 2017 року № UA110120/2017/106629, IM типу ДТ від 03 серпня 2017 року № UA110120/2017/107156 з наявними копіями документ (в електронному вигляді);

відповідь уповноваженого органу Республіка Польща від 06 вересня 2018 року № 0601-ІОС.4331.3.2018.KD щодо результатів перевірки сертифіката з перевезення товар EUR.l №PL/MF/AA;

засвідчені копії документів, які надано TOB «СП ЮКОЙЛ» з супровідним листом від 06 березня 2019 року № 03/01-04/161 (вх. ГУ ДФС 20059/10 від 06 березня 2019 року);

копія сертифіката з перевезення товару EUR.l №PL/MF/AA 0294611 від 21 липня 2018 року надана з супровідним листом Дніпропетровської митниці ДФС від 02 травня 2019 року № 272/7/04-5( 19-4 (на відповідний запит ГУ ДФС від 25 квітня 2019 року № 3543/7/08-01-14-12-07);

лист (від 03 червня 2019 року) Державної фіскальної служби України з питання застосування тарифної преференції з мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктам господарювання,

акт від 20 березня 2019 року № 151/08-01-14-12/31852954 документальної невиїзної перевірки дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ» (код за ) вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійснені митного оформлення товарів за митною декларацією від 25 липня 2017 року №UA110120/2017/106629.

Частиною 6статті 345 МК України передбачено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

За результатом перевірки встановлено, що із застосуванням режиму вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16 червня 2017 року № 1678-VII (далі - Угода) оформлено товари за МД ІМ 40 ТН № UA110120/2017/106629 від 25 липня 2017 року.

ДФС України відповідно до статей 32, 33 Протоколу 1 до Угоди з метою перевірки автентичності сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AA 0294611 від 21 липня 2017 року та встановлення статусу походження товарів в системі преференцій Угоди ЄС відповідно до правил, встановлених Протоколом 1 до Угоди, направлений запит до уповноважених органів Республіки Польща.

Уповноважений орган Республіки Польща повідомив (відповідь від 06 вересня 2018 року № 0601-ІОС.4331.3.2018.KD щодо результатів перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.l №PL/MF/AA), встановлено що товари, зазначені у сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EUR.l №PL/MF/AA 0294611 від 21 липня 2017 року за номерами позицій:

№ 1 «DMR 767 TBN 400» не мають преференційного походження з ЄС в рамках Угоди,

№ 2 «DMR 2550» можуть розглядатися як товари, які мають преференційне походження з ЄС в рамках Угоди (витяг з відповіді уповноваженого органу Республіки Польща з перекладом, зробленим на підставі частини 3 статті 503 Митного кодексу України, наведено у додатку № 1 акта перевірки).

У відповіді Уповноважений орган Республіка Польща підкреслив, що Сертифікат EUR.l № PL/MF/AA 0294611 від 21 липня 2017 року є автентичним.

Під час проведених перевірок, податковим органом встановлено неправомірність підстав для застосування преференційного режиму до товару №2 МД ІМ 40 ТН № UA110120/2017/106629 від 25 липня 2017 року (та МД ІМ 40 ДТ № UA110120/2017/107156 від 03 серпня 2017 року відповідно).

Такі висновки викладені в Акті перевірки №151/08-01-14-12/31852954 від 20 березня 2019 року (із урахуванням акта №348/08-01-14-12/31852954 від 13 червня 2019 року).

Згідно з частиною 1 статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу І Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання сертифіката з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку ІІІ до цього Протоколу, як одного з таких документів.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 17 розділу V Протоколу І Угоди, сертифікат з перевезення товару EUR. 1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Відповідно до частини 1 статті 29 розділу V Протоколу І Угоди, експортер, який подає заяву на отримання сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен зберігати документи, зазначені в статті 17(3) цього Протоколу, протягом щонайменше трьох років.

Згідно частини 2 статті 32 розділу VI «Домовленості про адміністративне співробітництво» Протоколу І Угоди, з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Частинами 1, 3 та 5 статті 33 «Перевірка підтверджень походження» розділу VI Протоколу І Угоди встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь- яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, шо походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Згідно з частиною 1статті 45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

17 квітня 2019 року Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулась з листом №2456/8/08-01-14-12-08 до Державної фіскальної служби України з проханням про проведення перевірки сертифікату з переміщенням форми EUR. 1 №PL/MF/AA 0294611, поданого при митному оформленні товарів за митною декларацією № UA110120/2017/106629 від 25 липня 2017 року.

Листом уповноваженого органу Республіки Польща від 06 вересня 2018 року № 0601-ІОС.4331.3.2018.КD за результатами перевірки цього сертифіката підтверджено лише європейське преференційне походження товару № 2.

Преференційне походження товару № 1 відповідно до Угоди не підтверджено у зв`язку з ненаданням експортером митному органу відповідних документів, що підтверджують оригінальний статус товару. У зв`язку з цим підстави для застосування до товару № 1 преференційного режиму в рамках Угоди відсутні.

Таким чином, враховуючи, що після відповідної перевірки уповноваженим органом Республіки Польща не підтверджено преференційне походження зазначеного в сертифікаті товару відповідно до Угоди, судом зроблено обґрунтований висновок про правомірність доводів Відповідача щодо наявності підстав для проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, позапланової виїзної документальної перевірки та встановленого порушення.

Підпунктом 54.3.6пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 289 Митного кодексу України обов`язок із сплати митних платежів виникає після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки орган доходів і зборів самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що органи ДФС з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів мають право проводити документальні перевірки після завершення процедури митного оформлення та випуску товарів. При цьому, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо вартісних характеристик товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 266 Митного кодексу України визначено, що декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно підпункту в) пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно до пункту 206.2 статті 206 Податкового кодексу України операції із ввезення на митну територію України товарів у митному режимі імпорту оподатковуються податком за ставкою, визначеною підпунктом 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 цього Кодексу.

Підпунктом 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу України передбачена ставка у розмірі 20 відсотків бази оподаткування.

Таким чином податкові повідомлення-рішення №, № від 03 липня 2019 прийняті податковим органом на підставі та у межах чинного законодавства.

Також згідно з частиною 8 статті 346 Митного кодексу України тривалість документальної виїзної перевірки не повинна перевищувати 30 робочих днів. У зазначений строк не включаються: 1) період часу між врученням керівнику підприємства, що перевіряється, або уповноваженій ним особі письмової вимоги про надання документів та відомостей, необхідних для з`ясування питань перевірки, та наданням таких документів та відомостей; 2) час, необхідний для відновлення втрачених, пошкоджених або достроково знищених документів, необхідних для з`ясування питань перевірки, у випадках, передбачених Податковим кодексом України; 3) час, необхідний для відновлення бухгалтерського обліку, у разі виявлення невідповідності показників у документах бухгалтерського обліку та/або фінансової звітності; 4) час, необхідний для складення акта (довідки) про результати перевірки.

Враховуючи вищевикладене строки проведення перевірки згідно наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області № 1366 від 10 квітня 2019 року (зі змінами, внесеними наказом № 1762 від 21 травня 2019 року) не перевищує 30 робочих днів, що відповідає вимогам частини 8 статті 346 МК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що контролюючий орган не позбавлений права вносити зміни в наказ про проведення перевірки в частині зміни строків її проведення, якщо загальний строк проведення перевірки не порушений у позаплановій перевірці.

Згідно з пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу уразі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях). При цьому платнику надсилається відповідь у порядку, визначеному статті58 Податкового кодексу, для надсилання (вручення) ППР.

За правилами пункту 86.8 статті 86 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Судом встановлено, що розгляд заперечень на акт перевірки № №348/08-01-14-12/31852954 від 13 червня 2019 року здійснено 01 липня 2019 року, про що прийнято рішення №37289/10/08-01-14-12-10, в свою чергу податкові повідомлення-рішення №, № прийняті 03 липня 2019 року.

Таким чином відсутні порушення прав Позивача у частині строків прийняття податкових повідомлень-рішень стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «СП ЮКОЙЛ».

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що Відповідачем доведено правомірність оскаржуваних рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 25 вересня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЮКОЙЛ" - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року по справі №280/3410/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 17 грудня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова