Справа № 280/2704/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/2704/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року (головуючий суддя - Новікова І.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - Відповідач) в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення форми "Ф" №4923-5007-0829 від 04 березня 2019 року, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що контролюючий орган не наділений повноваженнями змінювати (збільшувати) розмір орендної плати з фізичних осіб всупереч умовам договору оренди землі №00396 від 22.09.2015 року, який оформлений належним чином, наразі є чинним та істотні умови якого, з моменту прийняття не змінювались та жодні доповнення до нього не вносились, а також при наявності нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 05.08.2015 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року по справі №280/2704/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Позивачем зазначено доводи аналогічні доводам, вказаним останнім у позовній заяві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Мотивуючи відзив, Відповідач зазначив про те, що відповідно до листів Держземагенства України №22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019 року коефіцієнти індексації нормативно грошової оцінки земель становлять: 2015 - 1,433, 2016 - 1,06, 2017 - 1,0, 2018 - 1,0.

05 грудня 2019 року в судовому засіданні суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою зобов`язав представника Відповідача подати до суду розрахунок податкового зобов`язання та докази отримання Відповідачем листа Державного агентства земельних ресурсів України №22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019 року.

З метою надання представнику Відповідача часу для подання до суду апеляційної інстанції вказаних додаткових доказів, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила оголосити перерву у засіданні до 11.12.2019 року о 13:20 год.

Однак, станом на час розгляду даної справи у судовому засіданні 11.12.2019 року о 13:20 год. до суду апеляційної інстанції від Відповідача розрахунок податкового зобов`язання та докази отримання Відповідачем листа Державного агентства земельних ресурсів України №22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019 року не надходили.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, а саме 11.12.2019 року о 13:20 год., в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.09.2015 року між Запорізькою міською радою - Орендодавець та громадянкою ОСОБА_1 - Орендар укладено договір оренди землі №00396, відповідно до пункту 1 якого, Орендодавець, відповідно до рішення 56-ї сесії шостого скликання Запорізької міської ради №74/350 від 10.09.2014 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування торговельного комплексу у складі крамниці та кафе з літнім майданчиком, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Договір оренди землі №00396 укладено до 10.09.2033 (пункт 11 Договору).

Пунктом 12 Договору визначено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі: 38290,82 грн., що складає 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за календарний рік в цінах 2015 року.

04.03.2019 року Відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення №4923-5007-0829, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 58163,00 грн.

Правомірність прийняття Відповідачем вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом судового розгляду у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням посилань Відповідача на лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 №22-28-0.22-125/2-19, контролюючим органом під час прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, яким позивачу визначено до сплати суму орендної плати, правомірно проведено індексацію розміру орендної плати із застосуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 1,433 та 1,06 (кумулятивним принципом).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Пунктом 269.1 статті 269 ПК України визначено, що платниками податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.

Відповідно до пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно пп.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Тобто, чинним законодавством передбачено, що база оподаткування, якою для спірних правовідносин є нормативна грошова оцінка, підлягає коригуванню на коефіцієнт індексації.

Відповідно до п.289.1 ст.289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно п.289.2 ст.289 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обґрунтовуючи проведення індексації розміру орендної плати із застосуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 1,433 та 1,06, Відповідач посилається на лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 №22-28-0.22-125/2-19, яким встановлено коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали даної адміністративної справи не містять як самого листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 №22-28-0.22-125/2-19, так і доказів його отримання Відповідачем, на що суд першої інстанції взагалі не звернув увагу, що, у свою чергу, унеможливлює дослідження змісту вказаного листа та свідчить про відсутність належного підтвердження обставин, на які посилався Відповідач при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням того, що Відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не було надано доказів наявності у останнього листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 №22-28-0.22-125/2-19, на підставі якого застосовано відповідний коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, при розрахунку розміру орендної плати Позивачу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про правомірність розрахунку зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік Позивачу, оскільки такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин у справі, які підтвердженні належними доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не підтверджені належними доказами, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі необхідно скасувати.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 1921 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року по справі №280/2704/19 - скасувати.

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №4923-5007-0829 від 04 березня 2019 року, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 16 грудня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова