Справа № 120/3255/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 грудня 2019 р. Справа № 120/3255/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Агрономічної сільської ради (вул. Мічуріна, б. 12, с. Агрономічне, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23227)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Агрономічної сільської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № 137 від 24.05.2019 року 40 сесії 7 скликання, яким відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, комунальної форми власності, на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області (в межах села) та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача та надати дозвіл позивачеві на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, комунальної форми власності, на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області (в межах села).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що спірним рішенням відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва. Відмову мотивував тим, що згідно генерального плану запитувана земельна ділянка передбачена під пасовище. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки мотиви, наведені в оскаржуваному рішенні, не ґрунтуються на вимогах закону, адже підставою відмови у наданні такого дозволу згідно Земельного кодексу України може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 15.10.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 06.11.2019 року. Одночасно цією ухвалою зобов`язано відповідача надати у судове засідання для огляду оригінали клопотання позивача із відповідними додатками до нього, генерального плану із умовними позначеннями до нього та план зонування із умовними позначеннями до нього.

04.11.2019 року за вх. № 51899 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнає та вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке. Позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою за межами населеного пункту Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. Разом з тим, на графічних матеріалах доданих позивачем до клопотання, позначено земельну ділянку, яка знаходиться в межах населеного пункту. Таким чином, прослідковується невідповідність між клопотанням та графічними матеріалами. Відповідач також вказує, що згідно плану зонування умовне позначення бажаної земельної ділянки СВ-1, зона земель сільськогосподарського призначення, призначене для випасання худоби. Відповідач також звертає увагу на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду, прийняту в межах розгляду справи № 12/2833/17, якою останній заборонено приймати рішення та вчиняти будь-які можливі юридичні дії щодо розпорядження, відчуження та передачі у приватну власність громадян 474,6753 га земель, які включені в межа населеного пункту Агрономічної сільської ради.

Цього ж дня за вх. 51905 відповідачем через канцелярію суду подано повідомлення про неможливість виконати вимоги ухвали від 15.10.2019 року в частині надання для огляду у судове засідання оригіналу генерального плану із умовними позначеннями до нього та план зонування із умовними позначеннями до нього, оскільки оригінали були надані до Вінницького окружного адміністративного суду на виконання вимог ухвали від 06.06.2018 року в межах розгляду справи № 128/2833/17. Натомість відповідачем до вказаного повідомлення надано належним чином засвідчені копії план зонування із умовними позначеннями до нього та належним чином засвідчену копію колективного клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

05.11.2019 року за вх. № 522266 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю останнього бути присутнім у судовому засіданні, з огляду на зайнятість в іншому судовому провадженні.

06.11.2019 року за вх. № 52250 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Додатково повідомив, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

У судове засідання 06.11.2019 року сторони не з`явились, наступне судове засідання призначено на 26.11.2019 року.

У судовому засіданні 26.11.2019 року сторони надали пояснення по суті спірних правовідносин. Водночас, для з`ясування дійсних обставин справи суд зобов`язав представника відповідача надати у наступне судове засідання електрону копію генерального плану. Судове засідання відкладено на 05.12.2019 року.

05.12.2019 року за вх. № 56595 позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якій він вказав, що земельні ділянки призначені для надання громадянам України для ведення особистого селянського господарства є одним із видів використання з основним цільовим призначенням «землі сільськогосподарського призначення». При цьому, передача громадянам України вказаних земельних ділянок у межах цільового призначення для різних видів використання (для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства) здійснюється без зміни цільового призначення. Цільове призначення земельної ділянки відповідає генеральному плану та плану зонування села Агрономічне, відповідно доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

Цього ж дня за вх. 56588 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи викопіювання з генерального плану населеного пункту села Агрономічне; умовні позначення до генерального плану населеного пункту села Агрономічне та витяг з протоколу № 40 від 20.05.2019 року.

У судовому засіданні 05.12.2019 року було досліджено наданий відповідачем в електронному вигляді генеральний план. Сторони надали свої пояснення стосовно нього. Судове засіданні відкладено на 11.12.2019 року.

11.12.2019 року за вх. № 57601 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Додатково повідомив, що позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити.

Цього ж дня за вх. № 57637 позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

19.03.2019 року позивач звернулася з колективним клопотанням до відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,12 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населеного пункту Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. До вказаного звернення позивач додала викопіювання із позначенням місця розташування бажаної земельної ділянки.

За результатами розгляду вказаного клопотання, рішенням № 137 40 сесії 7 скликання від 24.05.2019 року відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва за межами населеного пункту Агрономічної сільської ради. Відмова мотивована тим, що бажана земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Агрономічне та згідно генерального плану передбачена під пасовище.

Не погоджуючись з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, ЗК України.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Системний аналіз наведених норм доводить, що громадяни можуть набувати право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності виключно за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Для цього такі громадяни мають звернутись з відповідним клопотанням до уповноважених органів. До клопотання додають визначені документи. Суб`єкт владних повноважень, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до своїх повноважень, розглядає таке клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до відповідача з клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, до якого додала графічний матеріал земельної ділянки із позначенням бажаного місця розташування. Відповідач відмовив позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з тим, що ця земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Агрономічне та згідно генерального плану передбачена під пасовище.

У цьому контексті суд вказує, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік не передбачає виключень, розширеного тлумачення та є загальним для всіх. Відмова з інших, не передбачених у вказаному вище переліку, причин є незаконною.

Крім цього, із положень ст. 79-1 ЗК України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Такий висновок також узгоджується з положеннями ст. 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Земельна ділянка на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер :01:007:0689. На графічних матеріалах із зображенням цієї земельної ділянки міститься умовне позначення СВ-1, що згідно розшифрувань умовних позначень означає зона земель сільськогосподарського призначення (ОСГ, городи, пасовища). Під час дослідження у судовому засіданні електронного зображення генерального плану населеного пункту села Агрономічне було встановлено, що зображення земельної ділянки із кадастровим номер :01:007:0689 має характерні позначення та колір, що згідно розшифрувань умовних позначень відповідає пасовищу. З огляду на це, той факт, що вказана земельна ділянка є пасовищем не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. Більш того, представник позивача в обґрунтування своєї позиції наполягав на тому, що пасовище входить до земель сільськогосподарського призначення, а тому відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, адже цільове призначення земельної ділянки не зміниться. Крім того, вказував на те, що запитувана позивачем земельна ділянка не є сформоваю, адже їй не присвоєний кадастровий номер.

В контексті цього суд вказує, що позивач бажає отримати не всю земельну ділянку, якій присвоєний кадастровий номер :01:007:0689, а лише її частину. Такий висновок слідує з наданого позивачем до клопотання графічного викопіювання земельної ділянки, де під № 5 вказане прізвище, ім`я та по-батькові позивача в контексті бажаного розташування земельної ділянки. Між тим, дійсно у запитуваної позивачем частини земельної ділянки відсутній кадастровий номер, проте суд вказує на те, що ця частина земельної ділянки є складовою земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0689, яка є пасовищем, відповідно запитувана позивачем земельна ділянка також є пасовищем та використовується громадянами.

Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

В зазначеному класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема, на землі, для ведення особистого селянського господарства та на землі для сінокосіння і випасання худоби.

Нормами ч. 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Таким чином, відповідно до вимог ЗК України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

До такого правового висновку дійшов й Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 12.09.2019 року у справі № 120/611/19-а.

Як встановлено судом, позивач звернулась до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва за межами населеного пункту Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. Між тим, на графічному викопіюванні земельної ділянки, яке позивач додала до клопотання, місце розташування бажаної земельної ділянки позначено в межах населеного пункту села Агрономічне. В оскаржуваній відмові відповідачем також зазначено про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою саме за межами населеного пункту. Разом з тим, у позовних вимогах позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо не надання дозволу на розробку проекту землеустрою в межах села Агрономічне. Таким чином, суд вказує на певну невідповідність змісту оскаржуваного рішення та позовних вимог позивача.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру запитувана позивачем земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби, що, в свою чергу, унеможливлює її передачу у власність.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства належить до земель загального користування, тобто є загальнодоступними для всіх суб`єктів і не можуть передаватися у приватну власність. Надання дозволу позивачу на розроблення землевпорядної документації відведення у власність земельних ділянок загального користування порушить права інших осіб щодо їх використання, так як ці земельні ділянки виділені для об`єктивної необхідності - загального випасання худоби.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на ст. 33 ЗК України, оскільки вказана норма не стосується спірних правовідносин.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу згідно ст. 118 ЗК України, оскільки вказаний перелік стосується відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для надання земельної ділянки у власність, у даному ж випадку, земельна ділянка взагалі не може надаватися у власність.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Отже, при прийнятті рішення суд враховує те, що задоволення суспільної потреби при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну ставиться у перевагу приватному інтересу конкретної особи.

З огляду на все вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення № 137 від 24.05.2019 року 40 сесії 7 скликання відповідача, яким відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, комунальної форми власності, на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області (в межах села) є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про скасування протиправним рішення № 137 від 24.05.2019 року 40 сесії 7 скликання, яким відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправним вказаного рішення залишив без задоволення, відповідно позовна вимога про скасування рішення № 137 від 24.05.2019 року 40 сесії 7 скликання відповідача, яким відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, також задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача та надати дозвіл позивачеві на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Кожна особа, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 2 цієї ж статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом, і вчинення таких дій не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення № 137 від 24.05.2019 року 40 сесії 7 скликання відповідача, яким відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відмовлено, відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача та надати дозвіл позивачеві на розроблення проекту землеустрою також не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України, Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548 та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 137 від 24.05.2019 року 40 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради, яким їй відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, комунальної форми власності, на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області (в межах села) та зобов`язання Агрономічної сільської ради повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, комунальної форми власності, на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області (в межах села) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Агрономічна сільська рада (вул. Мічуріна, б. 12, с. Агрономічне, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23227)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.12.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна