Справа № 9901/563/19
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 грудня 2019 року

Київ

справа №9901/563/19

адміністративне провадження №Зі/9901/391/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Желєзного І.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Олендера Ігора Ярославовича у справі № 9901/563/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Верховного Суду перебуває справа П/9901/563/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

09 грудня 2019 року представник позивача Кравець Р.Ю., посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подав заяви про відвід кожному судді з складу суду, обґрунтувавши їх тим, що суддя Верховного Суду не може відповідати принципам неупередженості зокрема за об`єктивним критерієм та принципам справедливості, оскільки призначення судді відбулося за участю членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) Лукаша Т.В. та Козлова А.Г., які не відповідають вимогам закону, як члени ВККС України.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2019 року, визнано необґрунтованими заявлені відводи колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з чим, заяву представника позивача Кравця Р.Ю. про відвід судді Олендера І.Я., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2019 року передано судді Желєзному І.В.

Обґрунтовуючи заявлений відвід, заявник посилається на рішення Європейського суду з прав людини, а також на норми Конституції України, заявник вказує, що суддя Олендер І.Я., не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм, та принципам справедливості, оскільки його призначення відбулось за участю членів ВККС, які не відповідали вимогам закону.

Крім того, вказує на те, що станом на момент проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій щодо призначення на посаду судді Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брали участь члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які не відповідали вимогам закону, а саме: Лукаш Т.В., який на час виконання повноважень члена комісії не вжив дій щодо зупинення адвокатської діяльності, та Козлов А.Г., який не підтвердив належним чином необхідний стаж професійної діяльності. Оскільки склад Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було сформовано із порушенням закону, прийняті нею як колегіальним органом рішення не можна вважати легітимними. Отже, вищезазначена ситуація ставить під сумнів законність процедури призначення суддів Верховного Суду, у якій брали члени комісії Лукаш Т.В. та Козлов А.Г.

Частиною 8 ст. 40 КАС України передбачено, що суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Суддя перевіривши доводи заяви приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відводу судді з огляду на таке.

Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Наведені представником позивача обґрунтування для відводу судді не підпадають під жодний перелік визначений ст. 36 КАС України.

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших висловлювань, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Наведені представником позивача доводи, за яких, на його думку, є сумнів у неупередженості або об`єктивності судді мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення ними дій, які б свідчили про ії упередженість чи ставить під сумнів безсторонність судді не наведено.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення Європейського Суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі "Мироненко і Мартенко проти України", заява № 4785/02 та рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11).

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Тобто, відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Наведені у заяві доводи, за яких, на думку представника позивача, є сумнів у неупередженості або об`єктивності судді мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення ним дій, які б свідчили про його упередженість чи ставили б під сумнів безсторонність судді не наведено. Доводи заяви не дають підстав для висновку про існування причинно-наслідкового зв`язку між дотриманням Лукашем Т.В. та Козловим А.Г. вимог законодавства та професійною діяльністю судді Олендера І.Я.

Таким чином викладені у заяві доводи про те, що суддя Верховного Суду Олендер І.Я., не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм суддя вважає необґрунтованими.

Посилання заявника на упередженість судді Олендера І.Я. з тих підстав, що при вирішенні питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень приймали участь члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Лукаш Т.В., який, на думку заявника, на час виконання таких повноважень не зупинив адвокатську діяльність, а також Козлов А.Г., який згідно з доводами заявника не підтвердив належним чином необхідний стаж професійної діяльності, не є об`єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивній оцінці заявником обставин.

При таких обставинах суддя вважає, що заявлений відвід є необґрунтований, а отже в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 40 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Олендера Ігора Ярославовича у справі № 9901/563/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя І.В. Желєзний