Справа № 140/2348/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11783/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представника позивача Мандрик Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі, прийняту суддею Волдінер Ф.А. у місті Луцьку у справі за позовом Державної екологічної інспекції у Волинській області до Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Державна екологічна інспекція у Волинській області (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Луцької міської ради, в якому просив зобов`язати виконати вимоги припису № 000300, виданого 27.06.2019 року, зокрема, забезпечити виготовлення проектної документації та проведення рекультивації закритого полігону; забезпечити вирішення питання збирання, утилізації фільтрату, який утворюється на закритому та діючому полігонах ТПВ (твердих побутових відходів), розташованих біля с. Брище Луцького району; представити проектну документацію будівництва та введення в експлуатацію установки для вилучення біогазу на закритій частині полігону; забезпечити експлуатацію діючого полігону ТПВ відповідно до проектної документації; забезпечити оформлення Положень на всі території та об`єкти природно- заповідного фонду; переоформити та зареєструвати охоронне зобов`язання на гідрологічну пам`ятку природи місцевого значення «Теремнівські ставки» (у зв`язку із зміною площі заказника) та ботанічний сад «Волинь»; забезпечити облік зелених насаджень; забезпечити виконання заходів «Комплексної програми охорони навколишнього природного середовища міста Луцька на 2018-2020 роки», терміни виконання, яких закінчилися в 2018 році.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та Законами України.

Отже, з аналізу ст.19 Конституції України, ст.ст.5, 46 Кодексу адміністративного судочинства України, в яких суб`єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду, є обмеженим та визначається Кодексом адміністративного судочинства України та в спеціальних нормах закону.

Маються покликання на постанови Верховного Суду України та Верховного Суду.

Чинне на даний час законодавство, яке судом наведене в мотивувальній частині судового рішення не передбачає право Державної екологічної інспекції України та/або її територіальних органів на звернення до суду із позовом про зобов`язання виконати вимоги припису.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Державна екологічна інспекція у Волинській області подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що припис не було оскаржено в судовому порядку. За наслідками позапланової перевірки було з`ясовано, що припис відповідачем не виконано. Було видано новий припис, яким визначено дії, які необхідно вчинити для усунення порушень екологічного права. Не вчинення відповідних дій провокує наближення екологічної катастрофи.

Законодавством накладено на позивача обов`язок видавати для виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснювати контроль за їх виконанням. Функція інспекції вживати у встановленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень - частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до ч.4 ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Повноваження Державної екологічної інспекції у Волинській області виступати позивачем та відповідачем у судах не є тотожним поняттю (положенню) мати право (повноваження) на звернення до суду за захистом конкретного права, оскільки бути позивачем чи відповідачем у суді для органу державної влади означає насамперед мати право (повноваження) на здійснення дозволених йому нормативно визначених (приписаних) дій та рішень.

Суб`єкт владних повноважень, який звертається до суду, повинен обґрунтувати підстави звернення та зазначити їх у позовній заяві. Відсутність цих відомостей свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.

Судовий розгляд у справі за позовом суб`єкта владних повноважень, який подано до суду за відсутності необхідних передумов, не може призвести до виконання завдання адміністративного судочинства - захисту прав фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 06.06.2019 року у справі №814/2764/16 зауважив, що якщо суб`єкт владних повноважень звернувся до суду без передбачених законом підстав, і це з`ясовано судом на стадії відкриття провадження, то суд відмовляє у відкритті провадження, оскільки спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо ці обставини були з`ясовані судом після відкриття провадження, суд закриває провадження у справі. Розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

З урахуванням специфіки адміністративного судочинства законодавець жорстко обмежив право суб`єктів владних повноважень звертатися до суду з адміністративним позовом, перерахувавши такі випадки, та зробив винятки про можливість звернення саме з адміністративним позовом у разі прямої вказівки на це у спеціальному законі.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб`єкта владних повноважень, в яких можуть бути відповідачами фізичні та юридичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Вказана правова позиція також кореспондується з ст. 19 Конституції України, в якій закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України, відповідно до якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року (справа №803/3/18), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Крім того, колегія суддів завертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 12 Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Відтак, законодавством не передбачено право Державної екологічної інспекції України та/або її територіальних органів на звернення до суду із позовом про зобов`язання виконати вимоги припису.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання).

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області залишити без задоволення, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі № 140/2348/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення складено 17.12.2019 року.