Справа № 640/14826/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 грудня 2019 року № 640/14826/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія»
доМіністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
про:визнання протиправним рішення, протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (закрытое акционерное общество "Обнинская химико-фармацевтическая компания"; і.п.н. , ОДРН 551; адрес: 249020, РФ, м. Обнінськ, Калузька обл., вул. Корольова, 4; поштова адреса: 117588, м. Москва, а/а 60; в особі адвоката Гвоздецького Андрія Мироновича, адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 7, літ. "А", офіс 22) звернулося до суду із позовом до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України (код ЄДР 37508596; адрес: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; на даний час - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України) в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ міністерства «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» № 427 від 27.03.2018 в частині застосування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ");

- визнати протиправною бездіяльність міністерства щодо не скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 та зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України скасувати спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") на підставі наказу міністерства «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» № 427 від 27.03.2018;

- зобов`язати міністерство розмістити на офіційному веб-сайті міністерства за адресою: http://www.me.gov.ua в мережі Інтернет інформацію про скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") на підставі Наказу міністерства «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» №427 від 27.03.2018.

Позиція позивача.

Так, відповідно до наказу Міністерства від 27 березня 2018 року № 427 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" до позивача застосовані наведені вище санкції на підставі ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" на підставі матеріалів Служби безпеки України вих. від 28.02.2018 N 8/1/5-3994ДСК, вх. від 16.03.2018 № 05/681ДСК.

Позивач вважає застосування цих санкцій, в умовах змін у законодавстві, якими скасована така відповідальність Законом України «Про валюту і валютні операції», що набрав чинності 07.02.2019, протиправним.

При цьому, звертає увагу, що протягом 2018 неодноразово звертався із матеріалами, в яких запевняв Міністерство у недопущенні порушення Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" у зв`язку з чим відповідачем відповідними наказами зупинялась дія санкцій.

Останнім наказом від 26.12.2018 № 1961 було зупинено дію санкцій до 06.02.2019 включно. Загалом санкція діяла у період 06.05.2018 по 24.06.2018 (1 місяць 18 днів) та у період з 01.12.2018 до 27.12.2018 (26 днів), а також у період з 07.02.2019 по 05.08.2019 (5 місяців 29 днів). Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність вже після введення в дію Закону України "Про валюту та валютні операції" 07 лютого 2019, яким скасовано санкції, передбачені ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

Детальніше позивач зазначає, що є іноземним суб`єктом господарської діяльності та веде зовнішньоекономічну діяльність на території України на підставі укладених із суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності України зовнішньоекономічних контрактів відповідно до приписів Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

27 березня 2018 року міністерством видано наказ "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" № 427, відповідно до якого у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності, зокрема, до Позивача. Відтак, з 06 травня 2018 року на підставі наказу до позивача почали діяти спеціальні санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

У той же час, 07 червня 2018 року, 14 червня 2018 року, а також 22 червня 2018 року позивач звертався до відповідача із листами, якими було надано інформацію та докази, що підтверджують застосування практичних заходів, які гарантують виконання Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пов`язаних з ним законів України, незважаючи на те, як зазначає позивач, ним не вчинялись будь-які дії, спрямовані на порушення законодавства України.

З огляду на наведене, 23 червня 2018 року міністерством видано наказ №871 "Про тимчасове зупинення дії спеціальної санкції, що застосована до ЗАТ "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія", відповідно до якого тимчасово, до 01 жовтня 2018 року включно, було зупинено дію спеціальної санкції, що застосована до Позивача.

Надалі, 21 серпня 2018 року та 31 серпня 2018 року Позивач надавав Міністерству додаткові матеріали, щодо вжиття додаткових заходів задля недопущення порушення Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та інших, пов`язаних з ним законів, незважаючи на те, що Позивачем не було допущено порушення чинного законодавства України.

У зв`язку з цим, як зазначає позивач, 06 вересня 2018 року Міністерством ухвалено наказ "Про тимчасове зупинення дії спеціальної санкції, що застосована до ЗАТ "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" №1257, відповідно до якого тимчасово, до 01 грудня 2018 року включно, зупинено дію спеціальної санкції, що застосована до Позивача.

У подальшому, 23 листопада 2018 року, 05 грудня 2018 року та 11 грудня 2018 року Позивач надавав Міністерству додаткові матеріали, що підтверджують вжиття додаткових заходів задля недопущення порушення Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та інших, пов`язаних з ним законів, незважаючи на те, що Позивачем не було допущено порушення чинного законодавства України.

У зв`язку з цим, 26.12.2018 Міністерством ухвалено наказ "Про тимчасове зупинення дії спеціальної санкції, що застосована до ЗАТ "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" №1961, відповідно до якого тимчасово, до 06 лютого 2019 року включно, зупинено дію спеціальної санкції, що застосована до Позивача.

Позивач також зазначає, що 07 лютого 2019 року було введено в дію Закон України "Про валюту і валютні операції".

Підпунктом "д" пункту 3 частини 4 статті 16 Закону України "Про валюту і валютні операції" було виключено ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», якою було регламентовано як порядок застосування спеціальних санкцій, зокрема, так і інститут таких спеціальних санкцій загалом. Таким чином, на думку позивача, редакція Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 07 лютого 2019 року не передбачає такого виду відповідальності як спеціальні санкції, що була застосована до Позивача.

Водночас, позивач звертає увагу, що на день пред`явлення позову, він позбавлений можливості ведення власної зовнішньоекономічної діяльності на території України у зв`язку з наказом, який не скасовано по цей час.

Незважаючи на це, санкції та Наказ не скасовані та продовжують діяти по відношенню до Позивача, що, на думку останнього, є протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси останнього.

Позивач додає, що до Позивача застосовані дискримінаційні спеціальні санкції, які наразі не передбачені чинним законодавством України, внаслідок чого такими санкціями було порушено принципи рівності перед законом всіх суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, принцип заборони будь-яких, крім передбачених Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", дій держави, результатом яких є обмеження прав і дискримінація суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та інших принципів ведення зовнішньоекономічної діяльності.

Як зазначено позивачем, згідно з частиною першою ст. 5 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" усі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності незалежно від форми власності та інших ознак мають рівне право здійснювати будь-які види зовнішньоекономічної діяльності та дії щодо її провадження, у тому числі будь-які валютні операції та розрахунки в іноземній валюті з іноземними суб`єктами господарської діяльності, що прямо не заборонені або не обмежені законодавством, у тому числі заходами захисту, запровадженими Національним банком України відповідно до Закону України "Про валюту і валютні операції". Частиною десятою цієї ж статті визначено, що втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється. Позивач наполягає, що застосування і дія до нього спеціальної санкції, яка не передбачена чинним законодавством України, є протиправним втручанням Міністерства у зовнішньоекономічну діяльність Позивача, а також створює дискримінаційні для Позивача умови поряд із іншими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності на території України, відповідно до яких Позивачу заборонено ведення будь-яких видів зовнішньоекономічної діяльності на території України.

Крім цього, у позові звернута увага на те, що відповідно до статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (у редакцій, що діяла на момент застосування спеціальної санкції) тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на індивідуальний режим ліцензування. Подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду. Для подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на підставі інформації ініціатора застосування даної санкції звертається з позовною заявою до суду.

Позивач звертає увагу, що до нього Міністерством була застосована спеціальна санкція саме у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності. Позивача не було переведено Відповідачем на режим індивідуального ліцензування, а Відповідач, у свою чергу, не звертався до суду із позовом про продовження дії спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка була застосована до Позивача.

З огляду на це, як вважає позивач, спеціальна санкція у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, що застосована до Позивача, діяла у період з 06.05.2018 до 24.06.2018 (1 місяць 18 днів) та у період з 01.12.2018 до 27.12.2018 (26 днів), а також у період з 07.02.2019 по 05.08.2019 (5 місяців 29 днів), що значно перевищує тримісячний строк, встановлений Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (у редакції, що діяла на момент застосування спеціальної санкції) та Положенням.

Позивач наполягає, що ані чинне законодавство України, ані законодавство України, чинне на момент застосування до Позивача спеціальної санкції, не регламентує застосування до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на строк більше трьох місяців, у зв`язку з чим спеціальна санкція у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, наразі застосована та діє по відношенню до Позивача протиправно, внаслідок чого істотним чином порушуються законні права та інтереси останнього.

Позивач вважає, що Відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, внаслідок чого були порушенні законні права та інтереси Позивача, а тому порушення прав Позивача бездіяльністю Відповідача є триваючим правопорушенням.

За підстав, викладених вище, Позивач вважає протиправним спірний наказ та бездіяльність Міністерства щодо не скасування спеціальної санкції, яка застосована до Позивача.

На його думку, протиправне рішення (наказ) та бездіяльність Міністерства істотним чином порушують законні права та охоронювані законом інтереси позивача, внаслідок чого наразі протиправно до позивача застосована заборона на ведення будь-якої зовнішньоекономічної діяльності на території України. Крім цього, як зазначає позивач, він є стороною багатьох зовнішньоекономічних контрактів, які укладені із суб`єктами, що здійснюють власну господарську діяльність на території України та є резидентами держави Україна.

Зокрема, позивач посилається на лист обслуговуючого банку ДП "СТАДА-УКРАЇНА" - AT "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" за вих. №12312/59 від 11.05.2019 (т.1, а.с. 89), відповідно до якого у зв`язку із застосуванням спеціальної санкції до Позивача банк вважає неможливим здійснення переказу грошових коштів на користь Позивача, що за твердженням позивача підтверджує дію спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності щодо Позивача, а саме: заборону здійснення всіх видів зовнішньоекономічної діяльності на території України.

Із застосуванням та дією відносно Позивача спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у протиправний спосіб, як зазначає позивач, було зірвано укладення та виконання ряду зовнішньоекономічних контрактів, що аналогічно істотним чином порушує законні права та охоронювані законом інтереси Позивача, внаслідок чого Позивач понесе значні збитки за невиконання власних зобов`язань за зовнішньоекономічними контрактами, що негативно вплине на можливість ведення власної господарської діяльності.

Позиція відповідача.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач не заперечує та визнає факт прийняття оскаржуваного наказу, а також обставини звернення позивача до Міністерства із матеріалами, за результатами розгляду яких дія санкцій призупинялась.

Звертає увагу, що спірний наказ був прийнятий на підставі подання Служби безпеки України у зв`язку з проведенням дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки України.

Відповідач вважає, що само по собі подання вже є підставою для застосування санкцій.

Водночас, відповідач погоджується з тим, що згідно з п/п. «д» п. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про валютні операції» виключено ст. 37 із тексту Закону про ЗЕД, на підставі якої до позивача застосовано санкції.

Однак, звертає увагу на те, що цим Законом не визначено подальші дії органів державної влади щодо суб`єктів, до яких застосовано санкції.

У цьому законі, як зазначає відповідач, відсутня вказівка щодо пом`якшення правового режиму до осіб, до яких раніше були застосовані санкції. З огляду на те, що відносно щодо застосування санкцій виникли до набрання чинності Законом про валюту, відсутні правові підстави для застосування до цих відносин Закону про валюту, а підлягає застосуванню саме те законодавство, що діяло на момент виникнення таких відносин.

Виходячи із позиції відповідача вбачається, що такі санкції по суті мають діяти безстроково, за відсутності у відповідача права на звернення до суду щодо їх продовження та враховуючи те, що порушення не усунуто.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він наполягає на обґрунтованості своїх доводів, викладених у позовній заяві.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою від 13.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання та викликом учасників справи.

Ухвалою від 15.08.2019 вжито заходи забезпечення позову - зупинено дію (застосування) наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 в частині застосування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ").

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 ухвалу суду про забезпечення позову залишено без змін.

Ухвалою суду першої інстанції від 12.09.2019, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском, на думку відповідача, строку звернення до суду. Відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання, суд виходив з того, що у даному випадку відсутні підстави для залишення позову без розгляду, оскільки після видання спірного наказу 27 березня 2018 року та починаючи з 06 травня 2018 року (дати початку застосування санкцій) позивач неодноразово звертався до Міністерства, а саме: 07 червня 2018 року, 14 червня 2018 року, 22 червня 2018 року із листами та із запевненнями щодо вжиття практичних заходів, які гарантують виконання Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пов`язаних з ним законів України, посилаючись при цьому на те, що позивачем взагалі не вчинялись будь-які дії, спрямовані на порушення законодавства України. Таким чином, протягом тривалого періоду позивачем вживались заходи досудового порядку, вчиняючи які позивач сподівався довести відсутність підстав для застосування до нього відповідних санкцій та добросовісну поведінку на ринку України. Внаслідок проведення взаємодії з Міністерством, останнім видавались накази про призупинення дії санкцій, останній раз - до 06 лютого 2019 року, які, однак, остаточно не були скасовані, що і зумовило висновок про триваюче порушення та звернення позивача до суду з посиланням також на введення 07 лютого 2019 в дію Закону України "Про валюту та валютні операції", яким, за твердженням позивача, скасовані санкції, передбачені ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", які, однак, продовжують до нього застосовуватись відповідачем, що і заявлено позивачем як правову та фактичну підставу позову, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Під час розгляду справи враховано, що відповідно до постанови КМ України від 2 вересня 2019 р. № 829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство економічного розвитку і торгівлі перейменоване на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, що надалі враховується судом у зв`язку з розглядом справи. При цьому, також враховується, що перейменування міністерства не є реорганізацією та не призводить до необхідності прийняття процесуальних рішень про правонаступництво відповідача.

Обставини, встановлені судом.

Як вже зазначалося та встановлено судом, відповідно до наказу Міністерства від 27 березня 2018 року № 427 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" вирішено у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосувати спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності, зазначених у додатку до цього наказу, зокрема, - до позивача на підставі ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" на підставі матеріалів Служби безпеки України вих. від 28.02.2018 N 8/1/5-3994ДСК, вх. від 16.03.2018 № 05/681ДСК.

Наказом № 871 від 23.06.2018 зупинено дію санкцій відносно позивача на період до 01.10.2018. Наказом від 06.09.2018 № 1257 зупинено дію санкцій відносно позивача на період з до 01.12.2018. Наказом від 26.12.2018 № 1961 зупинено дію санкцій відносно позивача на період з до 06.02.2019.

Між тим, матеріалів, на підставі яких застосовано санкції (подання), під час розгляду справи не надано, не дивлячись на те, що вказані матеріали витребовувались у Міністерства відповідно до ухвали суду від 13.08.2019, а саме: докази на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення.

У той же час, учасниками справи визнається та не заперечується, що позивач неодноразово звертався до відповідача, про що йдеться вище, надавав пояснення та запевнення, що не вчиняє проти України жодних дій, які б могли спричинити негативні наслідки або шкоди інтересам національної економічної безпеки держави України. Зверталась також увага, крім іншого, на те, що компанія не здійснює будь-якої діяльності, у тому числі господарської, на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях. У цих зверненнях, як приклад, від 07.06.2018 № 145, компанія просила скасувати санкції. Однак, як вже зазначалося та не заперечується сторонами, дія санкцій лише призупинялася. На запит Міністерства від 26.06.2018 № 4102-12/27602-07 до СБУ щодо висловлення позиції відносно необхідності подальшої дії санкцій, відповіді від СБУ, як визнає відповідач, не надійшло.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі також - «Закон про ЗЕД», в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції, зокрема: тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 цього Закону (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на індивідуальний режим ліцензування.

Подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду.

Однак, у даному випадку, під час розгляду справи відповідачем: (1) не надано власне подання, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ, хоча судом, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 9 КАС України, витребовувались докази на підтвердження правомірності спірного рішення; (2) не доведено наявності фактів порушення позивачем вимог Закону про ЗЕД або пов`язаних з ним законів України, що є передумовою застосування санкцій; (3) не доведено вчинення позивачем правопорушення та при цьому - у період трьох років до прийняття спірного наказу, як і (4) не надано документально підтверджених відомостей про зміст правопорушення, що є передумовою для прийняття оскаржуваного наказу.

Наведене у сукупності дає підстави для висновку про недоведеність законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення ще станом на час його видання.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), з оцінкою усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У даному випадку по суті єдиним обґрунтуванням застосування санкції Міністерство визначає факт отримання подання.

З пояснень відповідача вбачається, що зміст правопорушення у цьому випадку не важливий, не є визначальним. Фактично доводи у цьому аспекті зводяться до того, що Міністерство має по суті автоматично застосовувати санкції у сфері ЗЕД без оцінки обґрунтованості внесеного подання, що суперечить принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Однак, як вже зазначалося, під час розгляду справи не наведено зміст правопорушення, обґрунтувань на виправдання необхідності застосування санкцій, фактів та обставин, що зумовили необхідність застосування санкцій, крім, власне, посилання на факт отримання подання, яке не надано до суду відповідачем.

В порушення вимог ч. 2 ст. 37 цього Закону не наведено й найменування (реквізитів) контрагента, за відносинами з яким допущено, на думку відповідача, порушення, яке зумовлювало застосування санкцій.

Більш того, навіть в умлвах дії ст. 37 із Закону про ЗЕД відповідач не дотримався вимог відносно того, що тимчасове зупинення ЗЕД діє не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення.

У даному випадку, спірний наказ винесено 27.03.2018, санкції почала застосовуватись з 06.05.2018 та фактично застосовувались до звернення до суду, застосовуються після звернення до суду, що значно перевищує вищезгаданий тримісячний строк з дати винесення наказу та початку застосування санкцій.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, застосовані оскаржуваним актом санкції відповідачем не були скасовані та позивача не було переведено на індивідуальний режим ліцензування після спливу тримісячного строку з дати винесення спірного акту.

Санкції фактично продовжують застосовуватися до позивача, що вбачається, зокрема, власне з позиції відповідача із користувачами інформації про санкції, із взаємовідносин позивача з банком, що також вбачається і з розміщення у загальному доступі на офіціальних ресурсах у мережі Інтернет наказу про застосування до позивача санкцій із статусом «чинного», а відтак, він продовжує створювати для позивача негативні наслідки у вигляді неможливості здійснення ЗЕД у відносинах із відповідними суб`єктами в межах України, що підтверджується і власною позицією відповідача.

У той же час, враховуючи наведене правове регулювання, застосування цього наказу до позивача поза межами встановленого Законом строку, є протиправним.

Крім того, як вже зазначалося, з 07.02.2019 введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції» (далі також - «Закон про валюту»).

Цим Законом у Законі про ЗЕД виключено всі посилання на ст. 37 Закону про ЗЕД та із цього Закону виключено саму статтю 37 Закону про ЗЕД.

Так, виключено взагалі ч. 11 ст. 5 Закону про ЗЕД, якою передбачалося, що до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності може бути застосовано санкцію у вигляді тимчасового зупинення права здійснення такої діяльності у випадках порушення чинних законів України, що стосуються цієї діяльності, згідно із статтею 37 цього Закону.

Крім іншого, виключено у ст. 35 Закону про ЗЕД посилання на ст. 37, якою (ст. 35) до цього передбачалося, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

На даний час положеннями ст. 35 Закону про ЗЕД передбачено, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтею 33 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якою (ст. 33 Закону про ЗЕД) встановлені види відповідальності у сфері ЗЕД (майнова відповідальність; кримінальна відповідальність).

Враховуючи те, що правильність застосування певних норм законодавства пов`язується із необхідністю з`ясування наміру законодавця, слід зазначити, що судом досліджено стенограму засідання ВР України 17.05.2018 щодо розгляду законопроекту № 8152 (прийнятий як Закон про валюту), яка розміщена у вільному доступі на офіційному веб-сайті ВР України. Так, доповідач по даному законопроекту - представник Президента України (11:51:25) зазначила, що Президентом України на розгляд парламенту внесено, визначено як невідкладний проект Закону про валюту (реєстраційний номер 8152), яким пропонується скасувати застарілий декрет. Натомість запроваджується принцип: дозволено все прямо, що не заборонено законом. Чинне валютне законодавство, зазначив доповідач, основою якого є 25-літній Декрет про систему валютного регулювання, є застарілим і не відповідає сучасній практиці організації валютного регулювання. Прийняття даного законопроекту, як стверджував доповідач, дозволить скасувати передбачені сьогодні неефективні та недоцільні обмеження. Однією з ключових новел законопроекту є скасування санкцій, передбачених сумнозвісною статтею 37 Закону про зовнішньоекономічну діяльність. Мова йде про скасування такої санкції, як зупинення зовнішньоекономічної діяльності і втрата ліцензії. Доповідач зазначив, що наявність такої санкції є одним із чинників зловживань з боку контролюючих органів в цій галузі і в цій сфері. На завершення доповідач повідомив, що Угодою про асоціацію з Європейським Союзом Україна взяла на себе зобов`язання перейти до стандартів валютного регулювання, які застосовуються в Європейському Союзі, запровадивши вільний рух капіталу.

Таким чином, намір законодавця, з метою гармонізації законодавства України із законодавством Європейського Союзу, полягав у скасуванні інституту зазначених санкцій як такого, що є очевидним, враховуючи доповідь представника суб`єкта законодавчої ініціативи.

У взаємозв`язку з наведеним, суд акцентує увагу на тому, що принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності.

Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

Тобто, дії певного владного суб`єкта щодо втручання у діяльність певної особи повинно мати певну правову підставу та, до того ж, чинну (Закон).

Відтак, з наведеного у сукупності вбачається, що із введенням 07.02.2019 в дію «Закону про валюту» та із скасуванням у «Законі про ЗЕД» усіх посилань на ст. 37 «Закону про ЗЕД» та скасуванням самої ст. 37 «Закону про ЗЕД», відпала сама правова основа/підстава для дії та застосування санкцій, раніше передбачених ст. 37 Закону про ЗЕД, інститут таких санкцій припинив своє існування як такий.

Враховуючи наведене та за відсутності визначеної Законом про ЗЕД компетенції та функцій міністерства щодо застосування чи регулювання відносин у сфері санкцій щодо ЗЕД, крім власне можливості самостійного скасування МЕРТ такого роду наказів в порядку п. 9 Положення про Міністерство, затвердженого постановою КМ України від 20.08.2014 р. № 459, та на виконання ст. 16 «Закону про валюту», Міністерство не має жодних повноважень щодо вирішення питань про подальше застосування раніше застосованих санкцій, накази про застосування яких втратили свою юридичну значимість внаслідок введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції», оскільки їх (санкцій) подальша дія не ґрунтується на положеннях чинних Законів, а у Міністерства відсутні повноваження у цьому аспекті.

Водночас Міністерство, надаючи, зокрема, і банку роз`яснення та вказівки відносно продовження дії санкцій відносно позивача (а.с. 89), по суті намагається залишити за собою функції щодо регулювання у цій сфері та штучно продовжити собі повноваження у сфері регулювання режиму санкцій у сфері ЗЕД без визначеної Законом правової підстави, що прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, а відтак, будь-які дії у цій сфері є завідомо протиправними.

Відтак, суд вважає протиправним застосування та дію відносно позивача санкцій на підставі оскаржуваного наказу.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу також на те, що в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України Міністерством не можуть застосовуватись підзаконні нормативно-правові акти, прийняті на виконання ст. 37 Закону про ЗЕД, крім власне в частині, що вже в рамках існуючого правового регулювання (Закону про валюту) та в силу ст. 8, ч. 2 ст. 19 Конституції України усуває існуючі порушення прав суб`єктів, до яких були застосовані норми ст. 37 «Закону про ЗЕД», та відновлює правовий стан потерпілої особи у початкове (попереднє) становище.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з. ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку, виходячи із заявлених підстав та предмету позову, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у частині визнання протиправним та скасування спірного наказу та вважає за необхідне додатково, з метою ефективного захисту прав позивача, вийти за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, визнавши протиправним застосування до позивача санкцій на підставі вищезгаданого наказу, що є необхідним для констатації порушення з боку відповідача у цьому аспекті та для цілей поновлення порушених застосуванням санкцій прав позивача.

Щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача відносно не скасування спеціальної санкції, суд вже звертав увагу, що у період дії ст. 37 Закону про ЗЕД, санкції, які застосовані до позивача не могли діяти довше трьох місяців з дати прийняття оскаржуваного наказу, що однак, мало місце у даному випадку у формі фактичного застосування санкцій відносно позивача, що визнано судом протиправним. Крім того, вже у період дії ст. 16 «Закону про валюту» та припинення існування інституту санкцій у сфері ЗЕД, ці санкції продовжували та продовжують протиправно застосовуватись відносно позивача. Вказані порушення могли бути усунені відповідачем відповідно до п. 9 Положення про Міністерство, яке затверджене постановою КМ України від 20.08.2014 р. № 459 (щодо видання наказів), на виконання ст. 16 «Закону про валюту» та ч. 2 ст. 19 Конституції України, що, однак, протиправно не було вчинено відповідачем. Відтак, позов у цій частині також підлягає задоволенню, що у свою чергу, взаємопов`язано із попереднім абзацом та додатково також зумовлює висновок про наявність підстав для скасування оскаржуваного наказу, про що зазначено вище.

В контексті останнього суд також звертає увагу, що сам відповідач визнає, що на його запит від 26.06.2018, СБУ так і не надала висновків та матеріалів щодо необхідності продовження ще у той період, до 07.02.2019, санкцій, що дає підстави для висновку про відсутність матеріалів щодо порушення позивачем вимог у сфері ЗЕД. Між тим, відповідно до п. 4.17 Положення, затвердженого наказом Міністерства від 17 квітня 2000 р. № 52, дія санкцій скасовується Міністерством в разі …… якщо в Міністерстві відсутні матеріали щодо порушення цим суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, яке встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та матеріали щодо проведених ним дій, що можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки. Тобто, навіть в рамках цих положень відповідач повинен був, але протиправно не скасував санкції, застосовані до позивача, що додатково вказує на необхідність визнання протиправною бездіяльності відповідача - як зазначено у попередньому абзаці.

Щодо зобов`язання відповідача скасувати спеціальну санкцію, суд звертає увагу, що санкції застосовані спірним наказом, який у відповідній частині визнано судом протиправним та який скасовується рішенням суду, що по суті скасовує і застосування санкцій та у свою чергу свідчить про відсутність необхідності будь-якого додаткового погодження цього факту з боку відповідача та видання ним додаткових актів про скасування спірного наказу у частині, що стосується позивача. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.

Водночас, враховуючи положення п. 4.11. Положення, затвердженого наказом Міністерства від 17 квітня 2000 р. № 52 щодо інформування суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності щодо застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) санкцій до українських суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності та розміщення відповідної інформації на офіційному ВЕБ-сайті Міністерства за адресою: http//www.me.gov.ua в мережі інтернет, застосування якого не суперечить ст. 16 Закону про валюту, та на виконання ст. 16 «Закону про валюту», суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача розмістити на офіційному веб-сайті Міністерства інформацію, а саме - шляхом зобов`язання розмістити інформацію про скасування судом оскаржуваного Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018, яким до Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» було застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності. Суд вважає за необхідне зобов`язати вчинити такі дії, оскільки спірний наказ в частині, що стосується позивача, рахується чинним у структурі документообігу відповідача та у відкритих джерелах офіційної інформації щодо діяльності відповідача, а з боку останнього вчиняються перешкоди здійсненню зовнішньоекономічної діяльності позивача.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню, так - як зазначено вище.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (закрытое акционерное общество "Обнинская химико-фармацевтическая компания"; і.п.н. , ОДРН 551; адрес: 249020, РФ, м. Обнінськ, Калузька обл., вул. Корольова, 4; поштова адреса: 117588, м. Москва, а/а 60) задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (код ЄДР 37508596; адрес: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; на даний час - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України) «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» № 427 від 27.03.2018 в частині застосування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ"), визнавши протиправним застосування до ЗАТ «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» санкцій на підставі зазначеного наказу.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (на даний час - на даний час - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України) щодо не скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" № 427 від 27.03.2018.

Зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (код ЄДР 37508596; адрес: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) розмістити на офіційному веб-сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України за адресою: http://www.me.gov.ua в мережі Інтернет інформацію про скасування судом Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 у частині застосування до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін