Справа № 140/3316/19
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 140/3316/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними; зобов`язання здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.2019, зарахувавши до страхового стажу період роботи в ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999.

В обґрунтування позову вказав, що набувши право виходу на пенсію за віком згідно норм чинного законодавства з 23.06.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з відповідною заявою та усіма необхідними документами. Однак, рішенням відповідача від 29.10.2019 №21653/02-39 йому відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років з посиланням на те, що згідно наданих документів можливо зарахувати до загального страхового стажу лише 20 років 8 місяців 4 дні та не взято до уваги записи №№13-16 трудової книжки (період роботи 1992-1999 роках в ТзОВ «Автосервіс») з тих підстав, що зазначений запис завірений кутовим штампом підприємства, а не печаткою.

Позивач з такими діями відповідача не погоджується, вважає їх незаконними та такими, що не відповідають діючому законодавству, порушують його конституційне право на пенсійне забезпечення, оскільки відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначає, що у його трудовій книжці є запис про роботу у спірний період. З наведених вище підстав позов просив задовольнити.

Ухвалою від 18.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позов від 26.11.2019 №25257/06-39 позовні вимоги не визнав.

В обґрунтування своєї позиції вказав, що статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу - у період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років. Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку особою.

Також зазначив, що відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в .колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. А також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному, соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, яка заповнюється відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Пунктом 4.1 розділу 4 Інструкції №58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зазначає також, що при вивченні питання призначення пенсії позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.08.1992 по 29.11.1999 р. в ТзОВ «Автосервіс» в зв`язку з тим, що даний запис в трудовій книжці завірений кутовим штампом, а не печаткою підприємства, виданою відповідно до вимог Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів від 19.10.1993 № 643 та постанові КМУ від 29.04.1994 №276.

Кутовий штамп ТзОВ «Автосервіс», яким засвідчені записи про факт роботи позивача на підприємстві за період роботи з 01.08.1992 по 29.11.1999 не містить ідентифікаційного коду суб`єкта підприємницької діяльності, тому записи трудової книжки №№ 13-16 в ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999 не можуть вважатися такими що зроблені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а тому не можуть бути враховані для зарахування страхового стажу Позивачу при призначенні пенсії.

Також стверджує, що ГУ ПФУ у Волинській області були зроблені відповідні запити до Комунальної установи Луцький міський трудовий архів (від 05.06.2019 № 5981/02-39, від 10.07.2019 № 9053/02-39), Трудового архіву виконавчого комітету Ковельської міської ради (від 06.06.2019 № 6130/02-39), Державного архіву Волинської області (від 12.08.2019 №12976/02-39) щодо наявності в архівних установах відомостей, що підтверджують період роботи ОСОБА_1 в ТзОВ «Автосервіс». Проте з відповідей, отриманих на запити не вбачається про надходження документів з особового складу до архівів від ТзОВ «Автосервіс».

Тому, згідно наданих позивачем документів для призначення пенсії та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий ОСОБА_2 становить 20 років 08 місяців 04 дні.

Таким чином, відповідач зазначає, що у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії передбаченої статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме наявність у 2019 році не менше 26 років страхового стажу, позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Одночасно з подачею відзиву на позовну заяву відповідачем подано клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 05.12.2019 в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін відмовлено.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.09.2019 подав до ГУ ПФУ у Волинській області заяву про призначення пенсії за віком, до якої серед іншого додано трудову книжку НОМЕР_2 (а. с. 11-12).

Проте, листом від 29.10.2019 №21653/02-39 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 26 років) (а. с. 15-16).

17.10.2019 позивач подав відповідачу заяву, у якій просив зарахувати до трудового стажу періоди роботи в ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999.

Листом від 31.10.2019 №11-24/Б-01 ГУ ПФУ у Волинській області було повідомлено позивача про відмову у призначенні пенсії посилаючись на те, що позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.08.1992 по 29.11.1999 р. в ТзОВ «Автосервіс» в зв`язку з тим, що даний запис в трудовій книжці завірений кутовим штампом, а не печаткою підприємства, виданою відповідно до вимог Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів від 19.10.1993 № 643 та постанові КМУ від 29.04.1994 №276.

Позивач не погоджуючись із такими діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).

Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків (пункт 3 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості (зазначені неповні чи неточні відомості) про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Разом з тим, якщо жодний із способів, зазначених вище не може бути реалізований з об`єктивних причин (підприємство, установа чи організація, де працювала особа, не мають правонаступників або хоч і не ліквідовані у встановленому порядку, проте фактично припинили діяльність, а документи до архівної установи на зберігання не передавалися, при цьому в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості за цей період відсутні), то у такому випадку підтвердження трудового стажу здійснюється згідно з пунктом 2 Порядку №637 - органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Наведене узгоджується і з приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У свою чергу, відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З огляду на матеріали справи, предметом спору у цій справі є протиправність (правомірність) рішення відповідача щодо не зарахування до трудового стажу позивача періоду його роботи у ТзОВ «Автосервіс» в період з 01.08.1992 по 29.11.1999 у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів.

Перевіряючи підстави, згідно яких позивачу відмовлено у зарахуванні до трудового (страхового) стажу періоду його роботи у ТзОВ «Автосервіс» в період з 01.08.1992 по 29.11.1999, судом встановлено, що в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , виданій на ім`я ОСОБА_1 , наявні записи №13-№16 про прийняття ОСОБА_1 з 01.08.1992 водієм 1 категорії в Мале державне підприємство «Сервіс» (18.10.1994 перейменоване Орендне автопідприємство «Сервіс»; 17.05.1996 перереєстроване в ТзОВ «Автосервіс»); 29.11.1999 - звільнений за власним бажанням (а. с. 11-12).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства, підтвердити цей період роботи довідками, наказами чи іншою документацією позивач не має можливості, але відсутність таких довідок не може бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, із відзиву на позовну заяву відповідача не вбачається доводів щодо наявності в трудовій книжці позивача неправильних чи неточних записів про періоди роботи позивача.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями частиною третьою 3 статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи у зарахуванні до трудового стажу позивача період роботи у ТзОВ «Автосервіс» в період з 01.08.1992 по 29.11.1999 у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, діяв з порушенням принципів, визначених у пунктами 3, 5, 6, 8 частини третьої статті 2 КАС України.

При цьому суд звертає увагу, що окреме рішення з приводу незарахування позивачу періоду роботи у ТзОВ «Автосервіс» в період з 01.08.1992 по 29.11.1999 до трудового (страхового) відповідач не приймав, а листом від 31.10.2019 №1124/Б- лише повідомив про неврахування цього періоду при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, що, на думку суду, свідчить про протиправність його дій (а. с. 6).

Разом з тим, суд зазначає, що згідно пункту четвертого постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки повинно мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої такі порушення було вчинено.

Частиною третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право відповідача на проведення перевірки.

У відповідності до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Крім того, відповідно до пункту 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», орган, що призначає пенсію, повинен надавати допомогу непрацюючим особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на на-лежне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018, справа №127/9055/17.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014).

Таким чином, відповідач має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав, оскільки відповідальність за недотримання трудового законодавства покладена на роботодавця,

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а вказав, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії; в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 - відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд враховує, що відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 24 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач, звернувся до органу Пенсійного фонду України 18.09.2019 по досягненню 60-річного віку.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду його роботи у ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999 та щодо призначення пенсії за віком протиправними, 11.11.2019 звернувся із даним позовом до суду.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 у ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999 при призначенні пенсії за віком, тому, з урахуванням повноважень, наданих суду частиною другою статті 245 КАС України, позов належить задовольнити повністю шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком із зарахуванням до пенсійного стажу ОСОБА_1 періоду його роботи в ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999 та зобов`язання здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня досягнення пенсійного віку згідно заяви від 18.08.2019, зарахувавши до страхового стажу період роботи позивача в ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 768,40 грн., що підтверджуються дублікатом квитанції №0.0..1 від 08.11.2019.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком із зарахуванням до пенсійного стажу ОСОБА_1 періоду його роботи в ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок, 22-в, ) здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня досягнення пенсійного віку згідно заяви від 18.08.2019, зарахувавши до страхового стажу період роботи позивача в ТзОВ «Автосервіс» з 01.08.1992 по 29.11.1999.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок, 22-в, ) судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя О.А.Лозовський