Справа № 640/14660/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 грудня 2019 року м. Київ № 640/14660/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправною та скасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу від 16.05.2019 № Ф-56005-17 про сплату боргу у розмірі 20211,84 грн., нарахований на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Позов надісланий до суду 02.08.2019, що підтверджується відбитком штампа АТ «Укрпошта», проставленого на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Обставини, що зумовлювали звернення до суду, виникли починаючи з отримання позивачем 12.07.2019 вимоги від 16.05.2019 № Ф-56005-17 про сплату боргу у розмірі 20211,84 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

02.10.2019 канцелярією суду зареєстровані матеріали на виконання вимог вказаної ухвали суду.

Ухвалою суду від 17.10.2019, враховуючи додатково отримані матеріали, продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Зокрема, ухвалою суду від 17.10.2019 звернута увагу позивача на пропуск позивачем строку звернення до суду, передбаченого абзацом 5 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

При цьому, у зв`язку з поверненням поштового відправлення, супровідним від 02.12.2019 заявнику повторно направлено копію ухвали від 17.10.2019.

13.12.2019 на виконання вимог вищенаведеної ухвали від позивача на усунення недоліків позовної заяви надійшла заява в якій ОСОБА_1 , наполягає на дотримання нею строку звернення до суду. При цьому, остання наголошує, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися строки, визначені ст. 102 Податкового кодексу України та звертає увагу, що вказана позиція підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема, від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19, від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19.

Позивачка звертає увагу суду на те, що Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 в якій зазначено, що суди попередніх інстанцій правильно визначилися, що спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України

Крім того, позивачка наголошує, що частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платникові податків ЄСВ надається 10 календарних днів тільки щодо сплати суми недоїмки разом з нарахованою пенею і на строк оскарження вимоги в судовому порядку не розповсюджується.

При цьому, позивачка додає, що строк звернення до адміністративного суду Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не визначений, а також такий строк не зазначено і в рішенні ДФС України від 03.07.2019 № 30443/6/99-99-11-05-02-25, прийнятого за результатами розгляду скарги позивача.

Позивачка звертає увагу суду на те, строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС України, частиною 4 якої передбачено, якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Додає, що ОСОБА_1 , скористалася правом на адміністративне оскарження (досудовим порядком вирішення спору) відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та в десятиденний строк звернулася із скаргою до ДФС України на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2019 № Ф-56005-17 ГУ ДФС у м. Києві.

Рішення ДФС України від 03.07.2019 № 30443/6/99-99-11-05-02-25 про залишення скарги без задоволення позивачка отримала 12.07.2019, тоді як з позовом до суду остання звернулася 02.08.2019, тобто, на думку позивачки, в межах строку визначеного статтею 122 КАС України.

Відтак позивач наголошує, що нею не був пропущений строк звернення до суду.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що, по-перше, позивачем так і не надано заяви про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом.

По-друге, викладені позивачем у заяві щодо дотримання строку звернення до суду обставини є помилковими, а причиним пропуску строку звернення до суду, не є поважними, з огляду на наступне.

Так, процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дія Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 вказаного Закону).

Відповідно до абзацу 9 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Зазначене свідчить про те, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Суд звертає увагу позивача на те, що положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок.

Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 спеціального Закону свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді.

Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Таким чином, платник ЄСВ має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному та/або судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тобто в межах 10 денного строку.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 480/106/19 (провадження № К/9901/16500/19).

Суд зазначає, що 16.05.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято вимогу № Ф-56005-17, якою ОСОБА_1 зобов`язано сплатити недоїмку з ЄСВ у розмірі 20211,84 грн.

31.05.2019 позивачем до ДФС України було подано скаргу на вимогу від 16.05.2019 № Ф-56005-17.

03.07.2019, за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 31.05.2019 ДФС України прийнято рішення № 30443/6/99-99-11-05-02-25, яким скаргу позивачки залишено без задоволення, а вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 16.05.2019 № Ф-56005-17, без змін.

З матеріалів позовної заяви видно, що рішення ДФС України від 03.07.2019 № 30443/6/99-99-11-05-02-25 надіслано на адресу ОСОБА_2 03.07.2019 та отримано позивачем 12.07.2019, про що позивач зазначає у 8-му абзаці на 4-й сторінці заяви від 13.12.2019.

Однак, до суду з даним позовом позивач звернулася лише 02.08.2019, що не заперечується позивачем та підтверджується відбитком штампа АТ «Укрпошта», проставленого на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 звернулася до суду із цим позовом щодо визнання протиправною та скасування вимоги від 16.05.2019 № Ф-56005-17 про сплату боргу у розмірі 20211,84 грн. поза межами 10-денного строку, встановленого частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

При цьому, суд повторно звертає увагу, що позивачем на вимогу суду, встановлену ухвалою від 17.10.2019 так і не було надано заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Посилання позивача у заяві від 13.12.2019 на постанови Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 та від 04.12.2019 № 440/2149/19, як на підставу застосування до спірних правовідносин норм Податкового кодексу України в частині застосування строку звернення до суду, є помилковими, оскільки Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 зазначив про те, що спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Предметом розгляду Верховним Судом як справи № 160/3114/19 так і справи №440/2149/19 було встановлення правомірності нарахування ЄСВ, а не строку оскарження вимоги про сплату боргу в адміністративному чи судовому порядку.

При цьому, як вже було зазначено судом Податковий кодекс України не регулює питання погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Також помилковим є посилання позивача, на ч. 4 ст. 122 КАС України, як на строк звернення до суду, оскільки як ч. 1 так і ч. 3 ст. 122 КАС України вказують на те, що строки звернення до суду можуть бути встановлені іншими законами, тобто спеціальними.

Слід звернути увагу позивача на те, що посилання позивача на ст. 102 ПК України є також помилковим, з огляду на те, вказана норма регулює, зокрема, строки звернення платників податків до суду щодо оскарження рішення, якими визначено суму грошових зобов`язань з податків та зборів, нарахованих Податковим кодексом України, а не Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані, з огляду на що, посилання позивача на позбавлення його доступу до правосуддя є безпідставним та необґрунтованим.

Суд звертає вагу позивача на те, що дотримання строку звернення до суду, не є формальним ставленням суду до учасників справи. Ігнорування або неправильне застосування строків звернення до суду, призведе до порушення принципи правової визначеності та, відповідно не забезпечення судом належного відправлення правосуддя.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не надано заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом та із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним позовом, а причини пропуску звернення до суду ОСОБА_3 є неповажними та, як наслідок, відсутні підстави для поновлення такого строку звернення до суду з даним позовом, а отже позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. 123, п. 9 ч. 3 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Причини пропуску строку звернення до суду визнати неповажними.

Позовну заяву повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 -- 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) .

Суддя О.А. Кармазін