Справа № 2а-1670/7454/12
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2019 року

Київ

справа №2а-1670/7454/12

адміністративне провадження №К/9901/5027/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року (суддя Молодецький Р.І.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року (судді: Кононенко З.О. (головуючий), Бондар В.О., Калитка О.М.)

у справі № 2а-1670/7454/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат»

до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - Кременчуцька ОДПІ, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 листопада 2012 року № /228.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам, оскільки господарські операції позивача з контрагентами у періоді, що перевірявся, мали реальний характер та підтверджені належним чином складеними первинними документами. Укладені позивачем договори не мають ознак нікчемності або фіктивності, не суперечать інтересам держави, оскільки були укладені та реалізовані в рамках законної господарської діяльності суб`єктів господарювання. Зазначав, що чинним законодавством не визначено обов`язку платника податку здійснювати лише прибуткову господарську діяльність, оскільки характерною ознакою господарської діяльності є її здійснення на власний ризик суб`єкта господарювання, що передбачає неоднозначність наслідків такої діяльності і не виключає її збитковості. Зауважував, що одержання прибутку не є неодмінним результатом і визначальною ознакою господарської діяльності, а є її метою, яка може бути досягнутою, так і не бути досягнутою, при цьому жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що збиткова господарська діяльність, не є господарською, а тим більше, на етапі формування виробничих потужностей підприємства та інфраструктури Єристівського гірничо-збагачувального комбінату. У періоді, що перевірявся, відповідно до програми розвитку Товариство займалося створенням виробничих потужностей, допоміжних об`єктів інфраструктури та одночасно здійснював промислову розробку Єристівського родовища для подальшого видобутку залізної руди.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 27 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року, позов задовольнив.

Судові рішення мотивовані тим, що здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами підтверджується належним чином оформленими документами; судами встановлено на підставі матеріалів справи та пояснень представника позивача, наданих під час розгляду справи, намір Товариства отримати економічний ефект від здійснення господарських операцій, оскільки забезпечення отримання ними доходу в межах статутної господарської діяльності пов`язане з необхідністю здійснення таких операцій. Крім того судами враховано обставини, встановлені у справі № 2а-1670/6143/12, що мають преюдиційне значення у цій справі.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Кременчуцька ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Товариства. Зокрема скаржник зазначив, що позивач укладав угоди на придбання основних фондів, товарів, робіт, послуг, завідомо не використовуючи їх для отримання прибутків, а для ведення позиційно збиткової діяльності.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 лютого 2015 року відкрито касаційне провадження.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач вважає рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, тому в задоволенні касаційної скарги просив відмовити.

17 січня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій установили, що у період з 17 жовтня до 23 жовтня 2012 року посадовими особами Кременчуцької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень 2012 року, яке виникло за рахунок від`ємного значення податку на додану вартість, задекларованого в липні 2012 року.

За результатами перевірки складено акт від 30 жовтня 2012 року № 4480/15-507/35713283, в якому зафіксовано порушення Товариством вимог пункту 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 статті 201, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого:

- завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість (рядок 19 декларації) за серпень 2012 року на 16 172 425 грн;

- завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (рядок 23.1 декларації) за серпень 2012 року на 12 872 487 грн;

- завищено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації) за серпень 2012 року на 82 020 696 грн.

Позивач не погодився з висновками акта перевірки та подав до контролюючого органу заперечення, які відповідач залишив без задоволення.

15 листопада 2012 року на підставі акта перевірки Кременчуцька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /228, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 98 193 121 грн.

Свої дії щодо прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення відповідач мотивує тим, що у Товариства відсутні підстави для формування від`ємного значення у сумі 98 193 121 грн, яке складається з від`ємного значення з податку на додану вартість (рядок 19 декларації) за серпень 2012 року - 16 172 425 грн та залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації) за серпень 2012 року - 82 020 696 грн, оскільки господарська діяльність позивача за результатами 2012 року мала характер збитковості.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду /пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України/.

Відповідно до пункту 200.4 цього ж Кодексу, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що Товариство подало до Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2012 року (вх. від 18.09.2012 № ) та уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (вх. від 10.10.2012 № та вх. від 12.10.2012 №) з додатками, відповідно до яких позивачем задекларовано:

- від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, відображене у рядку 19 податкової декларації, складає 16 172 425 грн;

- сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, відображена у рядку 23.1 декларації, яку сформовано з урахуванням залишку від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, нарахованої за попередні звітні (податкові) періоди, а саме липень 2012 року, складає 12 872 487 грн;

- сума залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24), складає 82 020 696 грн (від`ємне значення задекларовано позивачем у липні 2012 року).

Від`ємне значення з податку на додану вартість виникло у зв`язку з придбанням позивачем основних фондів, а також отримання незначних доходів від ведення фінансово-господарської діяльності, що безпосередньо впливає на обсяг оподатковуваних операцій з податку на додану вартість.

Як встановлено судами попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи та пояснень представника позивача, у 2009 році на базі Єристівського родовища залізничних кварцитів Товариство розпочало будівництво кар`єру, яке має бути завершено на протягом 5 років, у тому числі 6 місяців підготовчого періоду. В середині 2012 року родовище було розкрито: підготовлені до видобутку промислові запаси руди, зроблені необхідні роботи щодо розкриття ділянки родовища, проводилося нарізання уступів і формування робочих майданчиків для подальшого розвитку кар`єра. З вересня 2012 року відповідно до проектної документації Товариство розпочало видобування залізної руди.

Позивачем на підтвердження правомірності декларування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19), що становить 16 172 425 грн, надано податкові накладні, акти, платіжні доручення, вантажно-митні декларації за взаємовідносинами з наступними контрагентами: ДІ «Укрндіводоканалпроект», ТОВ з ІІ «Цеппелін Україна ТОВ», ПП «Автобуд», ПрАТ «Гірник», ПрАТ «Паритет», ТОВ «Електромонтаж-410», ТОВ «Інвестшляхбуд-5», ТОВ «МЦІД», ПАТ «Інститут Харківський Промтранспроект», ПрАТ «ПНДІ "Промбудндіпроект"», ТОВ «Спецбудмонтаж-Україна», ТОВ «Колтех-Енерго», «Marubeni Corporation», ОАО «Белшина», ТОВ «НВП "ІТЦ"», ТОВ «Фіттіх АГ-Україна», ВАТ «Полтавський ГЗК», ТОВ «Біланівський ГЗК», ТОВ «Трансавтодіагностика», ТОВ «Охоронна агенція "Ратник"», МПП «НТЦ "Промекологія"», ТОВ «АІС-Кременчук», ПП «ЗФ "ПЕК"», ТОВ «КАМ», ПАТ «Укртатнафта», ПАТ «Запоріжтрансформатор», ТОВ з II «Юромаш», ТОВ «ТК Промтехсервіс», ТОВ «ПКП Кран-сервіс», ТОВ «Техноторг-Дон», ТОВ «Віссман», ТОВ «АВМ Ампер», ТОВ «Атрибуд», ТОВ «МАЗТранссервіс», ТОВ «Укравтокомплект ЛТД», ТОВ «Компанія "Про Лайн"», ПАТ «Епос», ТОВ «ТК "Метіз"», ТОВ «ВТФ "Авіас"», ПАТ «Нафтоавтоматика», ДП з II «Сумітек Україна», ТОВ «Аетер-М», ТОВ «Теос К», ТОВ «ВКП "Стройекс"», ПП «Юнігран», ПП «Альбатрос», ТОВ «АВ Центр», ПП «Приватпостачсервіс», ТОВ «Авіс Телеком Україна», АТ «УГМК», ТОВ «МПКА-Україна», ТОВ «ТД Агрінол», ТОВ «ВТЦ "Динамо-Континент"», ТОВ «Фірма АЕК», ТОВ «Атлас Копко Україна», ТОВ «Промтехтрейд», ТОВ «Бріон», ТДВ «Херсонський Електромеханічний Завод», ТОВ «Суалтранс», ПП «Райагробуд», КП «Південукргеологія», ТОВ «ЗМК №1», ПАТ «Інститут транспорту нафти», ПП «ДВД-Транс», ТОВ «АЗБІ», ТОВ «Основа», ТОВ «ВОРСКЛА сталь», ТОВ «Фірма "ДАСКО"», ТОВ «ЕКФА», ТОВ «ЮЖГІПРОРУДА», ТОВ «СПЕЦБУДМОНТАЖ-Україна», Український державний геологорозвідувальний інститут, ДІ «УКРНДІВОДОКАНАЛПРОЕКТ».

Реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, як під час проведення перевірки, так і під час розгляду справи відповідачем не заперечувалась і під сумнів не ставилась.

З огляду на це, а також враховуючи, що господарські операції позивача з вищезазначеними контрагентами підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про правомірність включення Товариством до від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, відображеного у рядку 19 податкової декларації, суми 16 172 425 грн.

Вказані обставини також підтверджені висновком судово-економічної експертизи від 26 березня 2014 року, призначеної відповідно до ухвали від 25 вересня 2013 року.

Доводи скаржника про ведення позивачем позиційно збиткової діяльності у 2012 році, що позбавляє його права на формування від`ємного значення податку на додану вартість, колегія суддів вважає неприйнятними та зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

Тобто будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями. Аналогічні вимоги містить і пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, відповідно до якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг, основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, придбання активів (тобто товарів, послуг) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків.

У цій справі судами встановлено, що метою діяльності позивача є розроблення кар`єру для забезпечення здійснення діяльності з видобування руд; придбання товарів, робіт, послуг відбулося в межах господарської діяльності позивача, визначеної статутними документами.

У свою чергу, господарська діяльність, згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Аналогічна позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

При цьому не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Верховний Суд України в постанові від 28 лютого 2011 року у справі за позовом дочірнього підприємства «Пілснер Україна» до Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області про скасування податкового повідомлення-рішення зазначив, що збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, контролюючим органом не доведено склад податкового правопорушення, який, на думку відповідача, полягає у завищенні позивачем суми від`ємного значення з податку на додану вартість (рядок 19 декларації) за серпень 2012 року на 16 172 425 грн.

Щодо висновку Кременчуцької ОДПІ про завищення суми залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24), у розмірі 82 020 696 грн (від`ємне значення задекларовано позивачем у липні 2012 року), то Суд зазначає наступне.

У провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа №2а-1670/6143/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо - збагачувальний комбінат» до Кременчуцької ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 вересня 2012 року № /1409 та № /1410.

Грошові зобов`язання, визначені вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, були нараховані на підставі висновків документальної позапланової виїзної перевірки, оформленої актом від 29 серпня 2012 року № 3351/15-507/35713283, щодо порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 статті 201, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем, серед іншого, завищено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації) за липень 2012 року на суму податку на додану вартість на 82 020 696 грн. Зазначена сума сформована Товариством за рахунок сум від`ємного значення з податку на додану вартість за наступні періоди: січень 2011 року - 1 231 118 грн, лютий 2011 року - 4 804 115 грн, березень 2011 року - 4 927 459 грн, квітень 2011 року - 16 209 033 грн, травень 2011 року - 2 076 грн, січень 2012 року - 3 280 519 грн, лютий 2012 року - 41 730 863 грн.

Тобто залишок від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 82 020 696 грн, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду відповідно до рядка 24 декларацій за липень 2012 року та за серпень 2012 року, є тотожними сумами.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-1670/6143/12 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 18 вересня 2012 року №/1409 та № /1410. Вказане рішення суду набрало законної сили 02 липня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), положення якої кореспондуються з частиною четвертою статті 78 КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з огляду на зазначене Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність формування позивачем від`ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2012 року в розмірі 98 193 121 грн, яке, серед іншого, складається із залишку від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 82 020 696 грн.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про протиправність прийнятого Кременчуцькою ОДПІ податкового повідомлення-рішення від 15 листопада 2012 року № /228.

Касаційна скарга контролюючого органу не спростовує правильність висновків, якими мотивовані судові рішення, та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова