Справа № 826/5816/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5816/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Чаку Є.В.

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним дії, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м.Києві, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо нарахування 30 червня 2017 року пені за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 199,24 грн. в інтегрованій картці платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві скасувати в інтегрованій картці платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 нарахування 30 червня 2017 року пені за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 199,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було незаконно проведено нарахування пені на своєчасно сплачене грошове зобов`язання, визначене контролюючим органом за результатами податкової перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року даний адміністративний позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем жодних пояснень та доводів стосовно того, чому контролюючим органом не було взято до уваги сплату позивачем суми боргу у строки, встановлені законодавством, не надано, а також не зазначені підстави для нарахування пені за таким грошовим зобов`язанням.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що нарахування позивачу пені було проведено у відповідності до вимог Податкового кодексу України та підлягає сплаті до бюджету, оскільки при проведенні перевірки відповідачем було встановлено заниження податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 8762 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а також єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 21 грудня 2016 року, про що складено акт за № 74/26-15-13-06-11/ від 24 квітня 2017 року.

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, а саме завищення суми податкового кредиту на загальну суму 8762 грн, в т.ч. в липні 2016 року на суму 3994 грн та в серпні 2016 року на суму 4768 грн, в результаті чого занижено податкові зобов`язання по сплаті до бюджету податку на додану вартість на загальну суму 8762 грн.

Крім того, встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписаних в жовтні-листопаді 2015 року, квітні 2016 року на суму 8762, штрафні санкції 2781,25 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення від 26 травня 2017 року № за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 11 543,25 грн, в тому числі за основним платежем - 8 762 грн, за штрафними санкціями - 2 781,25.

Вказане податкове повідомлення-рішення було отримано позивачем 06 червня 2017 року.

Грошове зобов`язання, яке визначене податковим повідомленням-рішенням від 26 травня 2017 року № позивачем було сплачено повністю та своєчасно 16 червня 2017 року платіжним дорученням №2023 в сумі 11 543,25 грн.

Оскільки контролюючим органом було встановлено заниження податкового зобов`язання з ПДВ, відповідач вважає правомірним нарахування пені за період з 30 серпня 2016 року по 15 червня 2017 року у розмірі 590,24 грн та на суму заниження податкового зобов`язання на суму 4768 грн за період з 30 вересня 2016 року по 15 червня 2017 року у розмірі 609 грн. Загальна сума нарахувань пені складає 1 199,24 грн.

Позивач листом від 20 грудня 2017 року № 20/12/17-04 звернувся до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві з проханням скасувати в інтегрованій картці платника з податку на додану вартість безпідставне нарахування пені в сумі 1 199,24 грн., оскільки воно вже було сплачене.

Листом від 04 січня 2018 року № 19/10/26-52-13-02-45 ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві повідомило про перенаправлення листа ФОП ОСОБА_1 на розгляд за належністю до відповідача.

ГУ ДФС у м. Києві листом від 16 січня 2018 року № 1193/П/26-15-42-04-27 повідомило позивача про те, що нарахування пені проведено відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 01 лютого 2018 року № 1/02/18-01 на рішення відповідача щодо відмови скасувати в інтегрованій картці платника з податку на додану вартість безпідставно нараховану пеню у розмірі 1 199,24 грн.

07 березня 2018 року листом Державної фіскальної служби України від 26 лютого 2018 року № 280/П/99-99-13-04-02-14 про результати розгляду скарги позивача фактично не було повідомлено, а лише описані результати перевірки, без зазначення того, яке рішення прийняло ДФС України за результатами розгляду скарги позивача.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі. При цьому, слід зазначити, що жодних обґрунтувань така скарга не містить. Зокрема, відповідачем не зазначено, які норми права порушено судом першої інстанції, які обставини справи встановлено неповно чи невірно, а також не заперечено та не спростовано доводи, наведені судом в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Порядок нарахування пені визначено статтею 129 Кодексу. Так, відповідно до п. 129.1 статті 129 Кодексу нарахування пені розпочинається:

при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строків сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (пп. 129.1.1 п. 129.1 статті 129 Кодексу)

Згідно п.129.6 статті 129 Кодексу за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

При цьому, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п.57.1 статті 57 ПК України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.126.1 статті 126 ПК України.

Так, позивачем було надано докази того, що ним своєчасно та у повному обсязі було сплачене грошове зобов`язання, визначене контролюючим органом за результатами податкової перевірки відповідно до платіжного доручення № 2023.

Відтак, відповідачем неправомірно нараховано пеню за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1199,24 грн.

Слід зазначити, що відповідачем жодних пояснень та доводів стосовно того, чому контролюючим органом не було взято до уваги сплату позивачем суми боргу у строки, встановлені законодавством, не надано, а також не зазначено підстави для нарахування пені за таким грошовим зобов`язанням.

Щодо форми та змісту рішень, які були направлені відповідачем за результатами розгляду скарг позивача.

Відповідно до абзаців 2-4 пункту 2 розділу VII Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року №916, вмотивованим є рішення, яке відповідає таким ознакам:

- зазначені конкретні посилання на норми Податкового Кодексу України та інші нормативно-правові акти на яких воно ґрунтується, з урахуванням матеріалів скарги;

- по суті вимог чи заперечень платника податків контролюючий орган висловив свою позицію.

Однак, Державна фіскальна служба України в листі від 26 лютого 2018 року № 2801/П/99-99-13-04-02-14 не висловила своєї позиції по суті вимог позивача, викладених в скарзі від 01 лютого 2018 року № 1/02/18-01, що є порушенням абз.4 п.2 розділу VII Порядку №916.

Згідно вимог п.2 розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, за результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень:

1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;

2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу , яке оскаржується;

3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін.

4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов`язання.

Проте, Державна фіскальна служба України в зазначеному вище листі не прийняла жодного рішення за результатами розгляду скарги позивача. Крім того, відповідачем не дотримано вимог щодо складових частин та змісту рішення про результати розгляду скарги, а саме: відсутні мотивувальна та резолютивна частина рішення, а також не зазначено про право особи, яка подала скаргу у разі її незгоди з прийнятим рішенням, оскаржити таке рішення в судовому порядку, що є порушенням пункту 3 розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами.

Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки Державна фіскальна служба України в листі № 2801/П/99-99-13-04-02-14 «Про розгляд листа» не висловила своєї позиції по суті вимог позивача, не прийняла жодного рішення за результатами розгляду скарги, не додержала вимог щодо складових частин та змісту рішення про результати розгляду скарги, то таке рішення відповідача є невмотивованим.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку