Справа № 160/11527/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
ВСТАНОВИВ:
1. 18.11.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Комфі Трейд звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення № 9 про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 12.11.2019 року, що прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.
2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 18.11.2019 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
4. Ухвалою суду від 19.11.2019 року також витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії таких документів:
- наказ головного управління ДПС у Миколаївській області № 517 від 24.10.2019 року;
- рішення № 9 від 12.11.2019 року про застосування адміністративного арешту майна платників податків;
- направлення на перевірку №794/14-29-01-04-36 від 06.11.2019 року, №765/14-29-01-04-36 від 06.11.2019 року;
- акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки № 266/14-29-05-06/36962487 від 11.11.2019 року;
- пояснення та доповнення до пояснень позивача щодо недопуску посадових осіб відповідача для здійснення перевірки;
- інформацію (відомості) на підставі чого прийнято наказ про проведення фактичної перевірки ТОВ Комфі Трейд та всі наявні документи щодо суті спору.
5. 11.12.2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву по справі №160/8389/19, з витребуваними судом доказами по справі.
7. 12.12.2019 року представник позивача надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв`язку із чим справу розглянуто у порядку письмового провадження.
8. Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.
9. Суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
10. Частиною четвертою статті 243 КАС встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
12. Крім того, зазначили про те, що відповідачем також було протиправно прийнято Рішення № 9 про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 12.11.2019 року, яке також, на думку позивача, підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки прийнято без урахування всіх обставин справи та з порушенням положень Податкового кодексу України.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
13. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись, на те, що ГУ ДПС у Миколаївській області, на підставі пп.80.2.4 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, було видано наказ №517 від 24.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Комфі Трейд» та здійснено вихід на перевірку.
15. Згідно наказу №517 від 24.10.2019 року, в основу проведення фактичної перевірки ТОВ «Комфі Трейд» ГУ ДПС у Миколаївській області зазначено п.п.80.2.4 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України.
16. Вказали про, те, що цим пунктом передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (п.п.80.2.4 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України).
18. Крім того, вказали про те, що оскаржуваний наказ від 24.10.2019 року №517 містить:
- дату його видачі - 24.10.2019 року;
- найменування контролюючого органу - Головне управління ДПС у Миколаївській області;
- адресу здійснення діяльності: Миколаївська область, м. Миколаїв, пр-т. Центральний, буд.154;
- мету - з метою дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами);
- вид перевірки - фактична;
- підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом - на підставі п.п.80.2.4 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України;
- дату початку перевірки - з 06.11.2019 року;
- тривалість перевірки - 10 діб;
- період діяльності, який буде перевірятися - з 05.04.2017 року по дату закінчення перевірки.
19. Крім того, спірний наказ підписаний в.о. начальника ГУ ДПС у Миколаївській області та скріплений печаткою контролюючого органу.
20. Таким чином, відповідач вважає, що підстав для скасування спірного наказу, не має.
21. Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Рішення №9 від 12.11.2019 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, зазначили про таке.
22. У зв`язку з не допуском ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» працівників ГУ ДПС у Миколаївській області до проведення фактичної виїзної перевірки, ГУ ДПС у Миколаївській області отримало право на застосування до платника адміністративного арешту, згідно положень підпункту 94.2.3 п.94.2 ст. 94 Податкового кодексу України.
23. Таким чином, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.
VІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
28. Отже, підставою для видачі наказу 517 від 24.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки» зазначено п.п. 80.2.4 п.80.2 ст. 80 ПК України.
29. 11.11.2019 року посадові особи відповідача вийшли на перевірку товариства за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, пр-т. Центральний, буд. 154.
30. Для проведення фактичної перевірки співробітниками відповідача надано Товариству:
- копію наказу № 517 від 24.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Комфі Трейд»;
- направлення на перевірку № 764/14-29-01-04-36 від 06.11.2019 року;
- направлення на перевірку № 765/14-29-01-04-36 від 06.11.2019 року.
31. Проте, позивач, вважаючи, що для проведення фактичної перевірки відсутні правові підстави, а Головне управління ДПС у Миколаївській області не є особою, повноважною на проведення перевірки, та посадовими особами контролюючого органу порушено порядок проведення перевірки, та його посадовим особам було повідомлено про відмову у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.
33. 11.11.2019 року позивачем на адресу контролюючого органу були направлені пояснення вих. № 001635/12-00/19 щодо недопуску до проведення фактичної перевірки структурного підрозділу ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (магазин за адресою: м. Миколаїв, пр.Центральний, буд.154) за наказом Головного управління ДПС у Миколаївській області від 24 жовтня 2019 року №517.
34. Також, товариством до відповідача були надіслані Доповнення до пояснень вих. №001637/12-00/19 щодо недопуску до проведення фактичної перевірки структурного підрозділу ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (магазин за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, буд.154) за наказом Головного управління ДПС у Миколаївській області від 24 жовтня 2019 року №517.
36. Так, позивач, не погодившись із вищевказаним наказом відповідача від 24.10.2019 року № 517 «Про проведення фактичної перевірки» та з Рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 12.11.2019 року, звернувся до суду із цим позовом, посилаючись на те, що ці рішення контролюючого органу прийнятті безпідставно, без врахування всіх обставин справи, та з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.
37. Отже, у цьому випадку дослідженню судом підлягає питання наявності чи відсутності законних підстав для проведення фактичної перевірки ТОВ «Комфі Трейд».
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
38. Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
39. Відповідно до пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
40. Згідно вимог пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
41. Порядок проведення фактичної перевірки визначений ст.80 ПК України.
42. Приписами пункту 80.1 ст.80 ПК України передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
43. Пунктом 80.2 ст.80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (пп.80.2.1);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп.80.2.2);
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (пп.80.2.3);
- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пп.80.2.4);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп.80.2.5);
- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (пп.80.2.6);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп.80.2.7).
44. Згідно п.80.5 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст.81 цього Кодексу.
45. Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо) (п.80.6 ПК України).
46. За вимогами п.80.7 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
47. Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено ст.86 цього Кодексу.
48. Відповідно до п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- пп. 80.2.4 - неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
- пп. 80.2.5 - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
49. Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок визначені статтею 81 ПК України.
50. Так, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
51. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
52. З аналізу наведених правових норм вбачається, що фактична перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки надається за умови пред`явлення копії наказу про проведення фактичної перевірки та направлення на проведення такої перевірки.
53. За приписами п. 81.2 ст. 81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
54. Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
55. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
58. Таким чином, згідно матеріалів справи, підставою для видачі наказу 517 від 24.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки» вказано п.п. 80.2.4 п.80.2 ст. 80 ПК України.
59. З наведених вище правових норм вбачається, що фактична перевірка у відповідності до п.п.80.2.4 п.80.2 ст.80 ПК України призначається, якщо суб`єктом господарювання:
- не подано в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій;
- подано в установлений законом строк обов`язкову звітність про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, але з нульовими показниками.
62. Суд вказує, що внаслідок отримання такої інформації виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю.
63. Проте, згідно матеріалів справи оскаржуваний позивачем наказ №517 від 24.10.2019 року не містить посилання на вищевказану інформацію (відомості) або на будь-які інші фактичні відомості або документи, тобто не містять підстави для проведення перевірки, визначеної Податковим кодексом України.
64. Відповідно, посилання відповідача на цю інформацію (відомості) не можуть бути обґрунтованою причиною правомірності наказу, оскільки контролюючим органом не доведено, що саме ця інформація (відомості) слугували підставою для прийняття спірного наказу, оскільки відсутня інформація, що в спірному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки.
65. Крім того, відомості (інформація) ІС «Аналітична система» ІС «Податковий блок», як підстава, яка підпадає під дію підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
66. Спірний наказ не містить інформації щодо того, в рамках яких заходів контролюючим органом встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти неподання звітності або подання звітності з нульовими показниками, що вказує на протиправність оскаржуваного позивачем наказу №517 від 24.10.2019 року про проведення фактичної перевірки позивача.
67. Висновки суду в цій справі відповідають правовій позиції Верховного Суду з аналогічного питання, викладеній в постановах від 18.12.2018 року в справі №820/4891/18, від 05.03.2019 року в справі 820/4893/18.
68. Крім того, слід зазначити про те, що за приписами п.п.16.12, 16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний:
- вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів;
- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
69. За визначенням абз.1 п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
70. Визначення терміну «податкова звітність» міститься також в Наказі Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233 «Про подання електронної податкової звітності», відповідно до якого, податкова звітність - документи, які відповідно до законодавства подаються платниками податків до органів ДПС і на підставі яких здійснюються нарахування та/або сплата податку, збору (обов`язкового платежу): а також в Наказі Державної податкової служби України від 14 червня 2012 року № 516 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо приймання та комп`ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України», за яким податкова звітність - документи, які відповідно до Кодексу подаються платниками податків до органів ДПС і на підставі яких здійснюються нарахування та/або сплата податку, збору (обов`язкового платежу).
71. Таким чином, законодавством визначено, що підставою для проведення перевірки є подання не будь-якої звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій з нульовими показниками, а лише обов`язкової звітності. Тобто такої звітності, обов`язок подання якої, а також її форма, строки, порядок та інші обов`язкові умови подання, визначені нормами ПК України.
72. Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що позивач відмовив в допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки в тому числі через відсутність у контролюючого органу, підстав для проведення перевірки, а саме: через відсутність факту подання суб`єктом господарювання обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій із нульовими показниками.
73. Так, позивач заперечує, що ним подавалась будь-яка обов`язкова звітність із нульовими показниками про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій. Крім того, позивача вказує про те, що в силу вимог чинного податкового законодавства він взагалі не подає обов`язкової звітності, пов`язаної з використанням реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, в силу вимог спеціального закону.
74. Так, слід зазначити про те, що пунктом 7 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265 (далі - Закон про РРО), визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: подавати до органів доходів і зборів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.
75. Суб`єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти) повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і Фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані. Порядок передачі інформації до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв`язку встановлюється органом доходів і зборів на базі технології, розробленої Національним банком України та погодженої центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
76. Отже, Закон про РРО для певних категорій суб`єктів господарювання встановлює виключення з обов`язку подавати звітність з використання РРО, а саме: звітність з використання РРО не подається у випадку використання суб`єктом господарювання реєстраторів розрахункових операцій, в цьому випадку такі суб`єкти господарювання подають до контролюючих органів електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані. При цьому, порядок передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 08.10.2012 року № 1057.
77. Перелік обов`язкової звітності, яка подається внаслідок застосування реєстраторів розрахункових операцій, визначена в Наказі Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» (далі - Наказ № 13).
78. Так, Наказом № 13 затверджені, зокрема, Порядок подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок); форма Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) (форма №ЗВР-1) та Інструкцію щодо його заповнення. Подання будь-якої іншої звітності, пов`язаної з використанням реєстраторів розрахункових операцій суб`єктами господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій та подають до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані, не передбачена.
79. Тобто, розрахунковий документ та фіскальний звітний чек - це не звітність з використання РРО, з огляду на те, що звітністю є Звіт за формою № ЗВР-1.
80. Саме в силу приписів зазначених норм законодавства, товариство подає електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, але не подає обов`язкову звітність, пов`язану із застосування реєстраторів розрахункових операцій.
81. Таким чином, з огляду на відсутність факту подання звітності з використання РРО, підстав для проведення фактичної перевірки на підставі пп.80.2.4 п.80.2 ст.80 ПК України, а відтак і видача оскаржуваного наказу на проведення фактичної перевірки у контролюючого органу були відсутні.
83. Щодо позовних вимог позивача про визнати протиправним та скасувати Рішення № 9 про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 12.11.2019 року, що прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, слід зазначити про таке.
84. Підпунктом 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
85. Відповідно до п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України, керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. На підставі зазначеної норми, ГУ ДПС у Миколаївській області 12.11.19 року було прийнято рішення про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків до ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД».
86. Пунктом 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Відповідно до ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Заява подається, до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.
87. Згідно матеріалів справи, у зв`язку з не допуском позивачем працівників ГУ ДПС у Миколаївській області до проведення фактичної виїзної перевірки, ГУ ДПС у Миколаївській області було прийнято оскаржуване позивачем Рішення № 9 про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 12.11.2019 року.
88. Отже, з огляду на висновок суду про протиправність наказу про проведення фактичної перевірки і, відповідно, рішення про застосування адміністративного арешту майна ТОВ «Комфі Трейд», оскільки не допуск позивачем співробітників органу ДФС до перевірки був правомірним та обґрунтованим.
VІІ. ВИСНОВОК СУДУ
90. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
91. Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
92. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
93. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
94. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
95. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
96. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
97. Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
98.Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
99. Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
100. У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
101. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
102. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
104. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
105. Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
106. Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви позивача, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 3842,00 гривень.
107. Керуючись статтями 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
108. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Комфі Трейд до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказу №517 від 24.10.2019 року, рішення про застосування адміністративного арешту майна № 9 від 12.11.2019 року задовольнити.
110. Визнати протиправним та скасувати Рішення № 9 про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 12.11.2019 року, що прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.
111. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Комфі Трейд судові витрати у розмірі 3842,00 гривень.
114. Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
115. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
116. Повний текст рішення складено 12.12.2019 року.
Суддя В.В Ільков