Справа № 260/663/19
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2019 рокум. Ужгород№ 260/663/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Стенавської А.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Скочиляс Галина Миколаївна;

відповідач: Головне управління ДМС України в Закарпатській області - представник Радь Олександр Іванович;

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДМС України в Закарпатській області ( 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12а), третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 05 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 16 грудня 2019 року.

14 травня 2019 року, ОСОБА_1 , в особі представника Скочиляс Галини Миколаївни звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДМС України у Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України у Закарпатській області № 6 від 11 квітня 2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дамаск, Сирія; 2) зобов`язати Головне управління ДМС України у Закарпатській області поновити дію посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року; 3) зобов`язати Головне управління ДМС України у Закарпатській області внести зміни в графу "Громадянство" в посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року, а саме в графі "Громадянство" замінити напис "Сирії" на напис "особа без громадянства" та провести обмін посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дамаск.

20 травня 2019 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі.

13 червня 2019 року, ухвалою суду оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні та залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 .

15 жовтня 2019 року, ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

1. Позиції сторін.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 26 квітня 2019 року, ОСОБА_1 , отримав копію рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні № 6 від 11.04.2019 року, яким йому скасована посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 02.04.2013 року на підставі того, що позивачем було надано свідомо неправдиві відомості для надання дозволу на імміграцію. Однак, позивач вказує, що дане рішення є протиправним, оскільки помилку виявив сам позивач і звернувся до відповідача для виправлення помилки в посвідці. Прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу, тобто на момент видачі дозволу на імміграцію відповідач проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача та, як наслідок, підстав для відмови у наданні дозволу не було виявлено. Крім того, вказує, що для надання пояснень при розгляді питання щодо скасування дозволу на імміграцію позивача не запрошено та про призначення і проведення перевірки не повідомлено. З урахуванням наведеного та доводів зазначених у змісті позову просить позов задовольнити.

12 червня 2019 року представником відповідача подано до суду відзив, відповідно до якого зазначає, що під час проведення перевірок, оскільки була необхідність підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб/розірвання шлюбу надсилався відповідний запит. Згідно отриманої на запит інформації встановлено, що на момент надання дозволу на імміграцію в Україні (27.03.13), позивач у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 не перебував, про що свідчить актовий запис № 107 від 14.07.2008 року про розірвання шлюбу. Таким чином, позивачем, для отримання дозволу на імміграцію в Україну були подані неправдиві відомості.

04 липня 2019 року, позивачем подано відповідь на відзив, де зазначає, що його було викликано до Мукачівського районного відділу для отримання висновку про скасування дозволу на імміграцію, тільки 22 травня 2019 року, після подачі позовної заяви до суду. Щодо доводів відповідача про надання недостовірної інформації про шлюб, то позивач не погоджується з такими, оскільки для надання дозволу на імміграцію він надав свідоцтво про одруження, видане центральним відділенням актів цивільної реєстрації м. Дамаск 26 серпня 2012 року. Крім того, просить звернути увагу на те, що відповідачем витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб був сформований ОСОБА_4 тільки 11 червня 2019 року, після відкриття провадження у даній адміністративній справі, однак даний факт слугував підставою для скасування дозволу на імміграцію (а.с. 200-208).

Під час розгляду справи по суті позивач та уповноважений представник позивача позов підтримали повністю, просили суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечила та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа позов підтримала повністю, просила суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

2. Обставини, встановлені судом.

28 вересня 1991 року, між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є громадянкою України, був укладений шлюб, ( а.с.157, Т.1)

28 вересня 1991 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є громадянкою України, уклали шлюб, який був зареєстрований у реєстрі актів про шлюб у м. Дамаск, що підтверджується перекладеним свідоцтвом про одруження, яке видане центральним відділенням актів цивільної реєстрації м. Дамаск, переклад здійснений з російської мови на українську мову перекладачем ОСОБА_5 та засвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л., зареєстровано в реєстрі за № 3627 від 13.12.2017 р., ( а.с. 34-36, Т.1).

Від шлюбу у них народилося троє дітей: донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 30.08.1993 р. (т.1 а.с. 44), донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується перекладеним на українську мову свідоцтвом про народження, який засвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Попович В.В., зареєстровано в реєстрі за № 2522; 2523 (т.1 а.с. 50-51), донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується перекладеним на українську мову свідоцтвом про народження, який засвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. зареєстровано в реєстрі за № 536 від 13.12.2017 p. (т.1 а.с. 56-57) та довідкою про склад сім`ї від 06.05.2019 року за № 207 (т.1, а.с. 59), які є громадянами України.

05 липня 2007 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду по справі № 2-1702/2007 шлюб розірваний, про що зроблено актовий запис від 16 липня 2008 року, актовий запис № 107, ( а.с 157, Т.1)

Як ствердив позивач в судовому засіданні він із сім`єю певний час проживали у Сирії. У вересні 2012 року, позивач із сім`єю повернулися до України, у зв`язку із військовим конфліктом що розгорнувся у Сирії.

20 жовтня 2012 року, позивач подав заяву № 4-2012 про надання дозволу на імміграцію до Головного управління ДМС у Закарпатській області, (т.1 а.с. 108-109).

27 березня 2013 року, відповідачем було сформовано висновок про надання дозволу на імміграцію.

У даному висновку вказано, що у позивача є право отримати дозвіл на імміграцію поза квотою, оскільки перебуває понад два роки у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , про що свідчить легалізована Консульським відділом ПУ в Сирії та нотаріально посвідчена копія з перекладом на українську мову свідоцтва про укладення шлюбу, яке видане центральним відділенням актів цивільної реєстрації м. Дамаск та копія паспорта його дружини, (т.1, а.с. 98-99).

27 березня 2013 року, Головним управління ДМС у Закарпатській області було надано позивачу дозвіл № 21, про те, що йому на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозволено постійне проживання в Україні, тобто дозвіл на імміграцію в Україну, (т.1, а.с. 97).

29 березня 2013 року, позивач звернувся із заявою до ГУ ДМС в Закарпатській області для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, (т.1, а.с. 191).

02 квітня 2013 року, позивач отримав посвідку на постійне проживання серія НОМЕР_3 від 02 квітня 2013 року, (т.1 а.с. 199).

Позивач виявив, що в посвідці на постійне проживання серія НОМЕР_3 від 02.04.2013 року, працівники Головного управління ДМС у Закарпатській області внесли неправильний запис, а саме у графі громадянство зроблено напис "Сирійська Арабська Республіка" замість напису "особа без громадянства". Дана помилка виникла у зв`язку з тим, що був зроблений неправильний переклад назви проїзного документа для палестинських біженців позивача, саме замість того щоб перекласти "проїзний документ для палестинських біженців" перекладач здійснив переклад назви документа "паспорт № НОМЕР_6", (т.1 а.с. 18-19).

Як встановлено під час розгляду справи, дружина позивача ОСОБА_2 неодноразово в інтересах чоловіка зверталася до відповідних органів щодо усунення допущеної помилки.

Як слідує із матеріалів особової справи громадянина Сирії ОСОБА_1 , що надана відповідачаем на вимогу суду (а.с142, Т.1), Державна міграційна служба України своїм листом від 25.02.2019 року повідомляє ГУ ДМС В Закарпатській області, що ними розглядається звернення гр. ОСОБА_2 , щодо безпідставного на її думку внесення до посвідки на постійне проживання її чоловіка ОСОБА_1 у графі "громадянство" напис "Сирійська Арабська Республіка" замість напису " особа без громадянства". зазначають, що відносно вказаних громадян є актовий запис № 107 від 14.07.3008 року про розірвання шлюбу. У зв`язку з цим просять провести перевірку підстав надання дозволу на імміграцію гр. ОСОБА_1 , ( а.с.163, Т.1).

Крім того, такі звернення дружини позивача мали місце і в квітні 2017 року, за якими 18 травня 2017 року, Державна Міграційна Служба України, листом № Т-1734- 17/8.1/1190-17 надала відповідь, в якій зазначено, що для з`ясування громадянства належності її чоловіка, йому необхідно подати до Головного управління ДМС у Закарпатській області довідку Посольства Сірійської Арабської Республіки в Україні щодо належності його до категорії палестинського біженця, (Т.1, а.с. 67-68).

08 лютого 2019 року, ОСОБА_9 видало довідку, в якій зазначено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є носієм сирійського проїзного документу для палестинських біженців № P000285069 і не є носієм палестинського паспорта, (Т.1, а.с. 69).

11 квітня 2019 року, ГУ ДМС у Закарпатській області формує висновок про скасування дозволу на імміграцію в України на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію". Даний висновок складено на підставі підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, затвердженого Постановою КМ № 321 від 25.04.2018 року та пунктами 21, 22 порядку Провадження, керуючись п.1 .ч.1 статті 12 Закону "Про імміграцію".

У даному висновку відповідач вказує, що в ході проведення перевірок, оскільки була необхідність підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб/розірвання шлюбу надсилався відповідний запит. Згідно отриманої на запит інформації встановлено, що на момент надання дозволу на імміграцію в Україні (27.03.13), позивач у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 не перебував, про що свідчить актовий запис № 107 від 14.07.2008 року про розірвання шлюбу. Таким чином, позивачем, для отримання дозволу на імміграцію в Україну були подані неправдиві відомості, (т.1 а.с. 102-104).

11 квітня 2019 року, позивачу рішенням ГУ ДМС в Закарпатській області № 6 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, (т.1 а.с. 144).

Не погоджуючись з рішенням ДМС України позивач звернувся до суду із даним позовом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , працює на посаді заступника начальника управління - начальник відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Закарпатській області, в судовому засіданні пояснила, що до них було направлено звернення іноземця про надання дозволу на імміграцію в Україну. Відповідно до норм чинного законодавства ними вживалися заходи, щодо отримання інформації, а саме направлялися запити в Службу безпеки України, до центрального бюро Інтерполу та в адміністрацію Державної прикордонної служби України для отримання інформації стосовно іноземця, чи є підстави для відмови у наданні йому дозволу на імміграцію.У зв`язку з тим, що після отримання відповідних відповідей жодних підстав для відмови в оформленні дозволу не було. У березні 2013 року позивачу гр. Сирії надано дозвіл на імміграцію. У квітні 2013 року його було документовано посвідкою на постійне проживання в Україна. Після отримання посвідки позивач зареєстрував своє місце проживання в Мукачівському районі. При отриманні документів жодних зауважень іноземець не подавав. Протягом 2017 та 2018 років, дружина позивача зверталася неодноразово із заявою про внесення змін до посвідки на постійне проживання її чоловіка, бо він не є гр. Сирії. Однак, у паспорті який подав ОСОБА_1 , у заяві було зазначено гр. Сирійської Республіки, про що ними неодноразово надавалися роз`яснення. На початку 2019 року із апарату ДМС України їм надіслано для перевірки та видачі підстав посвідки іноземцю ОСОБА_1 за зверненням дружини позивача ОСОБА_10 . У зв`язку з чим, нею 22 лютого 2019 року у п`ятницю зроблено витяг із державного реєстру актів цивільного стану, за яким встановлено факт розірвання шлюб у 2008 році, що зумовило підготовку нею проекту рішення про скасування дозволу на імміграцію і направлено для подальшого розгляду до центрального органу.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДМС України у Закарпатській області № 6 від 11 квітня 2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дамаск, Сирія, судом встановлено наступне.

Правовідносини з приводу імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства унормовані, насамперед, Законом України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року № 2491-III.

За визначенням статті 1 Закону України "Про імміграцію", імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію", відповідно до статті 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Так, відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженимпостановою КМУ від 26.12.2002 року № 1983.

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 цього Порядку № 1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно пункту 12 Порядку, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: - формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; - надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; - здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Згідно положень статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилається на пункт 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" (т.1 а.с. 71).

Згідно частини статті 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідно до пункту 2 частини 1, частини 2 статті 9 Закону України "Про імміграцію" заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів для надання дозволу на імміграцію, передбачено надання також інших документів, виходячи із суб`єктного складу заявників, перелік яких визначений частиною 6 статті 9Закону України "Про імміграцію".

Із змісту висновку щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_11 , затвердженого начальником Управління ДМС України в Закарпатській області 11.04.2019 року, судом встановлено, що правовими підставами, які відповідач вважає за необхідне застосувати для скасування рішення УДМС України в Закарпатській області від 27.03.2013 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_11 , є те, що в ході проведення перевірок, оскільки була необхідність підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб/розірвання шлюбу надсилався відповідний запит. Згідно отриманої на запит інформації встановлено, що на момент надання дозволу на імміграцію в Україні (27.03.13), позивач у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 не перебував, про що свідчить актовий запис № 107 від 14.07.2008 року про розірвання шлюбу. Таким чином, позивач, для отримання дозволу на імміграцію в Україну були подані не правдиві відомості (т.1 а.с. 102-104).

За пунктами 21 та 22 Порядку провадження, затв. Постановою КМ № 321 від 25.04.2018 року визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Підпунктом 1 пункту 64, Порядку оформлення, посвідка скасовується територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію";

Підпунктом 4 пункту 72 Порядку оформлення, посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі:4) скасування посвідки;

Із змісту висновку щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_11 , затвердженого начальником Управління ДМС України в Закарпатській області 11.04.2019 року, судом встановлено, що правовими підставами, які відповідач вважає за необхідне застосувати для скасування рішення УДМС України в Закарпатській області від 27.03.2013 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_11 , є те, що в ході проведення перевірок, оскільки була необхідність підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб/розірвання шлюбу надсилався відповідний запит. Згідно отриманої на запит інформації встановлено, що на момент надання дозволу на імміграцію в Україні (27.03.13), позивач у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 не перебував, про що свідчить актовий запис № 107 від 14.07.2008 року про розірвання шлюбу. Таким чином, позивач, для отримання дозволу на імміграцію в Україну були подані не правдиві відомості, (т.1 а.с. 102-104).

З матеріалів особової справи позивача, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 первинно для надання дозволу на імміграцію було подано перекладене свідоцтво про одруження, яке видане центральним відділенням актів цивільної реєстрації м. Дамаск 26 серпня 2012 року та яке вказує про укладення шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 28 вересня 1991 року (т.1 а.с. 113-115)

Таким чином, суд звертає увагу на той факт, що всі подані позивачем у 2012 році документи разом із заявою для отримання дозволу на імміграцію були достовірними та чинними, що було перевірено уповноваженим органом.

Крім того, первинний висновок відповідача від 27 березня 2013 року, підтверджує той факт, що заявником для розгляду подано документи визначені міграційним законодавством та документально підтверджені ст. 4 п.1 ч.3 Закону "Про імміграцію", заявник підтвердив, що у нього є право отримати дозвіл на імміграцію, оскільки перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_2 , про що свідчить легалізована Консульським відділом ПУ в Сирії та нотаріально посвідчена копія з перекладом на українську мову свідоцтва про укладення шлюбу, яке видане центральним відділенням м. Дамаска та копія паспорту його дружини серії НОМЕР_4 виданого 17.12.1998 року, ( а.с.189, Т.1).

Як встановлено судом, позивачем жодного разу не подавалося до міграційного органу свідоцтво про укладення шлюбу, яке за рішенням суду розірвано. З огляду на встановлені обставини справи, враховуючі законодавчі вимоги, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку, що при розгляді заяв заявника та проведення у 2019 році перевірки підставності видачі позивачу посвідки у квітні 2013 році відповідач діяв не у спосіб визначений законодавством, без врахування всіх обставин у справі, упереджено, та не розсудливо. Крім того, такі дії призвели до прийняття оскаржуваного рішення № 6 від 11 квітня 2019 року

Доводи відповідача спростовані матеріалами справи, отже адміністративний позов в цій частині підлягає до задоволення.

Крім того, пунктом 23 Порядку №1983 встановлено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято відповідачем 11.04.2019 року на підставі пунктів 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", при цьому, відповідачем не було ані повідомлено позивача про розгляд питання щодо скасування дозволу, ані не було направлено/вручено позивачу жодного документу щодо розгляду вказаного питання.

Крім того, судом встановлено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 11.04.2019 року, яке було надіслано позивачу та яке надано відповідачем в особовій справі різняться, оскільки у надісланому рішенні позивачу вказано дату дозволу на імміграцію в Україні - " 11 січня 2007 року", а в рішенні, яке міститься в особовій справі дата дозволу на імміграцію в Україні - " 27 березня 2013 року" (т.1 а.с. 71, 144).

Представником відповідача у судовому засідання дані обставини не були спростовані.

Тобто, аналіз статті 12 Закону України "Про імміграцію" щодо підстав скасування дозволу на імміграцію передбачає встановлення насамперед винних дій іммігранта.

Проте в оспорюваному рішенні №6 від 11.04.2019 року судом не встановлено будь-яких винних дій зі сторони позивача, що були допущені останнім при отриманні ним у 2013 році дозволу на імміграцію.

Суд звертає увагу на те, що зверненням у 2019 році до центрального органу міграційної служби дружини ОСОБА_1 , просить виправити помилку в посвідці на постійне проживання серія НОМЕР_3 від 02.04.2013 року. Дана помилка виникла у зв`язку з тим, що був зроблений неправильний переклад назви проїзного документа для палестинських біженців позивача, саме замість того щоб перекласти "проїзний документ для палестинських біженців" перекладач здійснив переклад назви документа "паспорт № НОМЕР_6" (т.1 а.с. 18-19).

На підставі даної заяви, 11 квітня 2019 року, ГУ ДМС у Закарпатській області формує висновок про скасування дозволу на імміграцію в України на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" (т. 1 а.с. 102-104).

Під час судового розгляду судом встановлено, що на момент подання заяви про виправлення помилки у посвідці на постійне проживання ОСОБА_2 не була уповноважена діяти в інтересах ОСОБА_1 , однак відповідачем дана обставина не оцінювалася.

Суд вважає, що після одержання дозволу на імміграцію на правовідносини за участі іноземця та Держави України з приводу правової підстави для перебування на території України поширюються нормист. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому втручання Держави в особі компетентного владного суб`єкта у цю приватну сферу повинно відповідати критеріям цієї норми Конвенції.

Додатково суд вважає за необхідне відзначити, що відповідачем не надано суду доказів існування будь-яких інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Не містять матеріали справи і доказів подання іноземцем у процедурі одержання дозволу на імміграцію спотвореної, перекрученої, неправдивої, недостовірної інформації, котра об`єктивно не могла бути перевірена відповідним державним органом управління під час надання дозволу на імміграцію.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу, що в постанові Верховного суду від 18.04.2018 року по справі № 820/2262/17 викладений висновок, що навіть якщо дозвіл на імміграцію позивачу надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

Крім того, Верховний суд у даній постанові вказав, що відповідачем при скасуванні дозволу на імміграцію в Україну, не дотримано одного з елементів критерію "необхідності у демократичному суспільстві", а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає цим критеріям, позаяк не містить жодної оцінки владним суб`єктом співрозмірності балансу між приватним інтересом іноземця на продовження перебування в Україні та публічним інтересом Держави у контексті змісту статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що наслідками скасування дозволу на імміграцію, відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію" є вилучення у особи посвідки на постійне проживання, тобто, скасування дозволу на імміграцію позивача через 6 років законного проживання в Україні тягне негативні наслідки для позивача та його родини.

Крім того, судом було досліджено декілька офіційних джерел у засобах масової інформації, а саме: https://www.refworld.org.ru/docid/5a6196fc4.html;https://www.unhcr.org/cgi-bin/texis/vtx/home; https://www.unhcr.org/syria-emergency.html в яких вказано про те, що активізація бойових дій по всій Сирії має вкрай руйнівні наслідки.

Станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення офіційною позицією Управління Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй (далі - УВКБ ООН) державам-членам ООН рекомендовано в зв`язку з проведенням постійних бойових дій у Сирії з березня 2011 року, які продовжуються і дотепер, ввести тимчасовий мораторій на всі повернення до Сирії до моменту, коли ситуація в країні дозволятиме безпечне та гідне повернення.

Аналогічна правова позиція від 27 листопада 2019 року №803/517/17.

Цього року і далі УВКБ ООН продовжує надавати допомогу та захист жертвам у Сирії та регіоні.УВКБ ООН з партнерами надає рятувальну допомогу мільйонам.У 2016 році понад 1 мільйон сирійців отримали зимову допомогу - необхідні засоби, що допомагають підтримувати живих людей при низьких температурах.Минулого року понад 4 мільйони людей в Сирії отримали основні предмети допомоги - такі як їжа, ліки, постільна білизна та посуд.Понад 2 мільйони отримали користь від мережі громадських центрів УВКБ ООН в Сирії, надаючи послуги, включаючи захист дітей, освіту та охорону здоров`я.У межах області понад 3 мільйони переселених сирійців та біженців отримали допомогу, щоб допомогти пережити гірко-холодну зиму.УВКБ ООН та партнери допомогли майже п`яти мільйонам сирійських біженців та особам, які їх приймають, у різних сферах захисту та допомоги, включаючи освіту (https://www.unhcr.org/sy/1046-as-war-enters-7th-year-unhcr-warns-syria-is-at-a-crossroads.html).

Таким чином, судом встановлено, що наявні загальновідомі офіційні обставин, які підтверджують обґрунтованість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження, в якій існує військовий конфлікт.

Проте, відповідачем не проаналізовано інформацію щодо ситуації у Сирії та не прийнято до уваги вищезазначені факти.

Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення в частині визнання протиправними та скасування рішення Головного управління ДМС України у Закарпатській області № 6 від 11 квітня 2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дамаск, Сирія.

Що стосується позовної про зобов`язання Головного управління ДМС України у Закарпатській області поновити дію посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року, то суд вважає за необхідне зазначити, що права позивача були відновлені судом шляхом скасування оскаржуваного рішення, що поновлює дію виданої посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року та іншого способу поновлення такої судом не встановлено, а тому зобов`язання поновити дію посвідку на постійне проживання не передбачено чинним законодавством та адміністративний позов в цій частині не підлягає до задоволення..

Що стосується позовної про зобов`язання Головного управління ДМС України у Закарпатській області внести зміни в графу "Громадянство" в посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року, а саме в графі "Громадянство" замінити напис "Сирії" на напис "особа без громадянства" та провести обмін посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дамаск, то така не підлягає до задоволення, оскільки позивач ОСОБА_1 не звертався до Головного управління ДМС України у Закарпатській області із заявою внести зміни в графу "Громадянство" в посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року.

Заяви, які подавалися дружиною позивача, щодо виправлення даної помилки не може розглядатися судом, як належне звернення до Головного управління ДМС України у Закарпатській області, оскільки така була подана особою, яка не уповноважена у представлені інтересів позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, доступність, достовірність кожного доказу окремо, на достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, які підлягають до часткового задоволення, з вище визначених судом підстав.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1 536,80 грн., що підтверджено квитанцією від 14.05.19, (а.с. 5-6).

Таким чином витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника Скочиляс Галини Миколаївни до Головного управління ДМС України в Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України у Закарпатській області № 6 від 11 квітня 2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дамаск, Сирія.

3. В решті вимог адміністративного позову - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних Головного управління ДМС України в Закарпатській області ( 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12а, ) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяТ.В.Скраль