Справа № 480/904/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 480/904/19

Категорія:

Головуючий в 1 інстанції: Войнарівський М. М.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до селищного голови Ольшанської селищної ради Новак Сергія Володимировича про визнання протиправною бездіяльність голови Ольшанської селищної ради,зобов`язання проведення перевірки та притягнення до відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до селищного голови Ольшанської селищної ради Новак Сергія Володимировича про визнання протиправною бездіяльність голови Ольшанської селищної ради, зобов`язання проведення перевірки та притягнення до відповідальності.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильно встановлені обставини справи та порушення норм права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху надано частину документів на підтвердження скрутного матеріального становища, та вказано, що інші документи будуть надані суду при проведенні попереднього судового засіданні.

У відповідності до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5 - 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не в повному обсязі усунуті недоліки, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а тому така позовна заява підлягає поверненню відповідно до п.1 ч. 4 статті 169 КАС України. Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції, виходив з того, що достатніх доказів незадовільного майнового стану позивача до суду не надано, надані ж фіскальні чеки не підтверджують скрутного матеріального стану позивача.

Оцінюючи висновок суду першої інстанції в частині відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви, колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору та звільнення від його сплати, врегульовані положеннями Закону України "Про судовий збір" та Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" згідно якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір").

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви, підставою для відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, стало те, що з наданих документів не вбачається сума загального отриманого позивачем сукупного доходу за 2018 рік та за останні 12 місяців, зважаючи на те, що позов подано до суду у травні 2019 року, а фіскальні чеки не являються доказов скрутного матеріального стану позивача. При цьому вказано, що документом який вказує про розмір річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік є довідка органу ДФС про суму річного доходу.

Колегія суддів зазначає, що ухвала суду першої інстанції не містить правової оцінки тим обставинам (аргументам), які зазначені позивачем в клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а саме, що позивач та його дружина є людьми похилого віку, та розмір їх пенсії нижче прожиткового мінімуму, а також, те що інші документи, які підтверджують тяжкий матеріальний стан позивача будуть надані при проведенні попереднього судового засіданні.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що при зверненні до суду першої інстанції, позивач в позові просив відстрочити сплату судового збору, однак судом першої інстанції при залишенні позову без руху не було надано оцінки такому клопотанню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції фактично не дослідив обставини, зазначені позивачем і формально послався на те, що надані докази не свідчать про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору. При цьому, вказавши в оскаржуваній ухвалі які саме докази на підтвердження рівня майнового стану мав надати позивач, суд першої інстанції не надав додаткового строку для подання таких доказів.

Колегія суддів зазначає, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 № R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Європейський суд з прав людини у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» наголошував на тому, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового становища заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий розмір судового збору, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Також Європейський Суд неодноразово вказував на необхідність дотримання, з одного боку, балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншого, - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.

Отже, при оцінюванні розміру судового збору необхідно обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження

Аналізуючи фактичні обставини справи, заявлене клопотання та додані докази, враховуючи прецеденту практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив питання сплати судового збору, не надавши належної оцінки матеріальному становищу позивача.

Питання перевірки реальної спроможності заявників сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року (справа № 591/1484/17).

Враховуючи усе вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим, на підставі ст. 320 КАС України, ухвала Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року року підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 169, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 17 грудня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова