Справа № 160/9525/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Справа № 160/9525/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» до Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що не погоджується із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ, оскільки обсяги постачання товарів/послуг та сум ПДВ, вказані в помилковій (другій) податковій накладній і розрахунку коригування до неї, не підлягають відображенню в податковій декларації з ПДВ, що підтверджується індивідуальною податковою консультацією ДФС України від 16.07.2019 №3290/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, наданою на звернення позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 22.10.2019.
В судове засідання 22.10.2019 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 26.11.2019.
Відповідачем до суду 06.11.2019 надано відзив на позов в якому зазначається, що у зв`язку із встановленням розбіжностей між даними податкової декларації з ПДВ та даних ЄРПН контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов`язання.
В судове засідання 26.11.2019 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 03.12.2019.
Представником відповідача 03.12.2019 надано клопотання про продовження підготовчого судового засідання на 30 днів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі №160/9525/19 на 30 днів. Розгляд справи призначено на 12.12.2019.
Від позивача 09.12.2019 до суду надійшла відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи без участі позивача.
В судове засідання 12.12.2019 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Дніпропетровський окружний адміністративний суд звертає увагу на наступне.
Такі висновки, зроблені податковим органом за результатами перевірки, якою встановлено, що ДВНЗ «КНУ» в податковій декларації з ПДВ за грудень 2018 року самостійно задекларовано податкових зобов`язань в сумі 2 224 198 грн., коригування податкових зобов`язань до податкових накладних на зменшення податкових зобов`язань в сумі 100,00 грн.
Проте, за даними ЄРПН позивачем складено та зареєстровано у грудні 2018 року податкові накладні на постачання товарів/ послуг на загальну суму ПДВ 2 303 611,00 грн.
Згідно акту перевірки розбіжності сум ПДВ між зареєстрованими податковими накладними в ЄРПН та податковими накладними, що включені до податкових зобов`язань декларації з ПДВ за грудень 2019 року складає 79 313,00 грн., а саме: по податковій накладній від 31.12.2018 №7/04 на суму ПДВ 79 312,31 грн.
При цьому, згідно проведеного аналізу інформаційних баз даних ДФС України (ЄРПН, система електронного адміністрування податку на додану вартість) відповідачем встановлено, що в грудні 2018 року ДВНЗ «КНУ» складено розрахунок коригування від 31.12.2018 №10/04 до податкової накладної від 31.12.2018 №7/04 на зменшення податкових зобов`язань в сумі 79 312,31 грн. та зареєстровано в ЄРПН 15.02.2019.
Відповідач зазначає, що дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника. Отже, в податковій декларації з ПДВ платником зазначаються дані, вказані в складених на підставі первинних документів податкових накладних. Тому, обсяги постачання товарів/послуг та сума податку на додану вартість, вказані в податковій накладній від 31.12.2018 №7/04 підлягають відображенню в декларації за грудень 2018 року, а розрахунок коригування до неї в декларації за лютий 2019 року. Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про наявність розбіжностей даних податкової декларації з ПДВ та даних ЄРПН в розмірі 79 313 грн.
Проте, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податкові накладні від 31.12.2018 №7/04 та від 31.12.2018 № 9/04 є таким, що складені на одні й ті самі операції та визначають однакову суму податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 79 312,31 грн.
Податкова накладна від 31.12.2018 №9/04 була зареєстрована в ЄРПН 15.01.2019 та сума податкових зобов`язань з ПДВ по ній була включена позивачем до податкової декларації з ПДВ за грудень 2018 року.
Відповідно, сума податкових зобов`язань з ПДВ по податковій накладній від 31.12.2018 №7/04, враховуючи відсутність підтвердження про її реєстрацію в ЄРПН станом на момент складання та подання податкової декларації з ПДВ за грудень 2018 року (17.01.2019 року), не була включена Позивачем до податкової декларації з ПДВ за грудень 2018 року.
Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено копію індивідуальної податкової консультації ДФС України від 16.07.2019 №3290/6/99-99-15-03-0215/ІПК, в якій контролюючий орган надає позивачу роз`яснення стосовно порядку відображення в податковій звітності з ПДВ податкової накладної, що була зайво складена при нарахуванні платником податку податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПКУ та розрахунку коригування до такої податкової накладної.
Так, ДФС України в своїй податковій консультації вказує на те, що згідно з нормами чинного законодавства платники податків зобов`язані самостійно декларувати свої податкові зобов`язання та визначати сутність і відповідність здійснюваних ними операцій тим, які визначені ПК України. При цьому, пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести податковий облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єкта оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 ПК України.
Відповідно до підпунктів «б» і «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX ПК України, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 ПКУ та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 ПКУ) та в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 ПКУ).
Пунктом 192.1 статті 192 ПК України передбачено можливість складання розрахунку коригування до податкової накладної у разі допущення платником податку помилок при її складанні, у тому числі не пов`язаних зі зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.
Розрахунки коригування до податкових накладних, які не підлягали наданню отримувачу (покупцю) - платнику податку (у тому числі до податкових накладних, складених відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України), підлягають реєстрації в ЄРПН постачальником (продавцем).
Згідно пункту 1 розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (далі - Порядок №21), до податкової декларації з податку на додану вартість вносяться дані податкового обліку платника окремо за кожний звітний (податковий) період без наростаючого підсумку.
Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника (пункту 6 розділу III Порядку №21).
Отже, в податковій декларації з ПДВ платником податку зазначаються дані, вказані в складеній на підставі первинних документів податковій накладній.
Таким чином, у разі складання зайвої податкової накладної при здійсненні нарахування платником податку податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України та її реєстрації в ЄРПН, платник податку, з метою виправлення помилок, допущених при складанні такої податкової накладної, та виведення в нуль її показників може скласти розрахунок коригування до такої податкової накладної та зареєструвати його в ЄРПН.
Таким чином, ДФС України в індивідуальній податковій консультації доходить висновку, що обсяги постачання товарів/послуг та сума податку на додану вартість, вказані в такій податковій накладній (зайво складеній при нарахуванні платником податку податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України та не підтвердженій первинними документами) і розрахунку коригування до неї, не підлягають відображенню в податковій декларації з ПДВ.
Встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши акт перевірки та його висновки, суд звертає увагу відповідача на наступне.
Так, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України (в редакції на час проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Проаналізувавши наведені положення ПК України, суд доходить висновку, що предметом камеральної перевірки є податкова звітність платника податків, своєчасність подання податкових декларацій, своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, виправлення помилок у податкових накладних, своєчасність сплати узгодженої суми податкового зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються у базах. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки).
Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності, до своєчасності подання податкових декларацій, своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, виправлення помилок у податкових накладних, своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються у базах, та мають відповідно значення (з методичної та арифметичної точки зору), що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, перебуває поза межами даної перевірки.
При цьому, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, розмір яких визначено у тому числі у податковій звітності платника, є предметом виключно документальної перевірки.
Таким чином, суд вважає, що контролюючий орган, проводячи камеральну перевірку позивача, за результатами якої зроблено висновок про заниження податкових зобов`язань, діяв не у спосіб, передбачений ПК України.
При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.
Отже, у спірному випадку, встановивши наявність розбіжностей, які зазначені в акті перевірки та які, на думку відповідача, свідчать про заниження позивачем податкових зобов`язань, контролюючий орган мав повноваження на проведення документальної перевірки до предмету якого, як зазначено вище, віднесено своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання даного позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом платіжного доручення від 25.09.2019 №456, а отже підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» до Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» судовий збір в розмірі 1921 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська