Справа № 320/5908/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року справа №320/5908/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області, в якому просить суд:

- визнати дії управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 11 жовтня 2019 року за № 11-24/902 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу інваліда війни - протиправними.

- зобов`язати управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у наданні статусу інваліда війни та видачі йому відповідного посвідчення на підставі поданих ним документів, які, на думку позивача, належним чином підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, зазначених у письмовому відзиві, в якому просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано доказів його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі Цивільної оборони. А тому, на думку відповідача, підстави для надання позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, - відсутні.

Протокольною ухвалою суду від 27.11.2019 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 в період 1986- 1887 років працював водієм у підприємстві Миронівська райсільгоспхімія.

Відповідно до діючого на той час Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР № 1111, наказу начальника Цивільної оборони Миронівського району від 12 травня 1986 року підприємство на якому позивач працював залучалось до ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі загонів цивільної оборони.

Так згідно до довідки за № 47 від 27.09.2019 наданою відділом економічного розвитку і торгівлі, цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Миронівської РДА - перелік служб Цивільної оборони Миронівського району був затверджений рішенням звуженого засідання Миронівського райвиконкому від 12.03.1984 року № 3. Відповідно вищезазначеної довідки підприємство Миронівська райсільгоспхімія входила до складу служб Цивільної оборони Миронівського району.

Згідно до довідки за № 01-14/1304 від 09.10.2019 року - наданої департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської ОДА - згідно до п. 16 Положення про цивільну оборону СРСР затвердженою постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів, СРСР від 18.03.1976 року № 201-78 - до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватись громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки від 16 до 55 років, за винятком військовозобов`язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та II груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років.

Після аварії на Чорнобильській АЕС позивач був безпосередньо зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії.

Дана обставина підтверджується наступними документами:

- маршрутним листом відповідно до якого позивач в період 30 квітня 1987 року по 15 травня 1987 року виконував вивіз мінеральних добрив та вапняку із с. Діброва Поліського району;

- посвідченням про відрядження відповідно до якого позивач згідно наказу № 164 був відряджений строком на 15 днів в с. Діброва Поліського району;

- довідкою за № 277 від 16.11.2011 про те, що ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 р. № 14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986р № 665-195.

Згідно до посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладки № НОМЕР_2 позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ( категорія 1 ).

Довідкою до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії КИО-1 № 0396635 із 18 жовтня 2011 року позивачу встановлено довічно другу групу інвалідності, причина якої захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно до експертного висновку № 09 /11 від 27 вересня 2011 року Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії позивачу встановлений діагноз : « СА верхньої долі правої легені ст. 1 кл.гр.2 ». Зазначене захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У жовтні 2019 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 11 жовтня 2019 року за № 11-24/902 за підписом начальника управління позивачу відмовлено у наданні статусу інваліда війни, так як не доведено, що його було залучено до складу формувань Цивільної оборони під час робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач, не погоджується із такою відмовою, вважаючи її не обгрунтованою, протиправною та такою, що не базується на нормах чинного законодавства України і фактичних обставинах справи, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

У силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №3551-XII закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Статтею 4 Закону №3551-XII передбачено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа, зокрема, осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, умовами для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.09.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-198/ роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше ЗО календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни. Якщо особа була залучена до складу формувань Цивільної оборони та стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, така особа належить до числа осіб з інвалідністю внаслідок війни та має право на отримання відповідного посвідчення.

Аналізуючи приписи пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІ1 зазначаю, що вказана норма не містить вимог, які визначають порядок та форму залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302, у редакції, чинній в період виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Абзацом першим пункту 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - інвалід" (абзац третій пункту З Положення №302).

Згідно з абзацом другим пункту 7 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для отримання посвідчення інваліда війни є наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Тобто, необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і міністрів СРСР від 18.03.1976 № 201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 № 90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 № 92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 № 01, від 30.04.1986 № 02, від 04.05.1986 № 16, від 19.05.1986 № 52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

Тобто, формування Цивільної оборони, у тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Отже, громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС, на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, до складу цивільної оборони в обов`язковому порядку зараховувалось все працездатне населення.

Зазначаю, що як вбачається із наявного розпорядження № 1 від 27.04.1986 Управління будівництва Чорнобильської АЕС у зв`язку із аварією на ЧАЕС та виконання Вказівки заступника голови Міністрів СРСР голови урядової комісії, про залучення цивільних формувань підприємств ЦО до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яким зобов`язано:

- начальника штабу ЦО організувати виробництво робіт на об`єктах згідно вказівок Урядової комісії;

- членів штабу ЦО організувати повернення персоналу підрозділів УБ ЧАЕС з місць евакуації для проведення робіт по ліквідації наслідків аварії, організувати проживання, харчування та пункти санітарної обробки персоналу у місцях їх дислокації: смт. Поліське, база відпочину авіазаводу мис;

- забезпечити персонал ліквідації спецодягом, спецвзуттям, засобами індивідуального захисту, дозиметрами;

- забезпечити перевезення персоналу з місць дислокації на будмайданчик для виробництва робіт назад.

Крім цього, відповідно до наявного у матеріалах справи наказу начальника Цивільної оборони від 30.04.1986 №173 Про призначення оперативних груп Штабу ЦО УРСР та Київської області для робіт у зоні Чорнобильської АЕС для виконання службових обов`язків у зоні Чорнобильської АЕС Штабу Цивільної оборони УРСР та Київської області наказано виділити оперативні групи у складі 10-15 чоловік з 26 квітня 1986 р. до повного закінчення робіт по ліквідації наслідків аварії на АЕС.

Згідно із випискою з розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області №02 від 30.04.1986 на виконання вказівок Начальника Цивільної оборони голови Міністрів Української СРСР №173 від 30.04.1986 з 19:00 30 квітня 1986 року штабу ЦО області, штабам ЦО всіх міст та районів області зобов`язано встановити наступний режим роботи: ...організувати всебічне забезпечення проведених заходів ЦО; вести облік сил та засобів ЦО; начальників обласних служб ЦО зобов`язано забезпечити проведення заходів цивільної оборони.

Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивач з 09.09.1983 року був прийнятий на роботу шофером-пожежником Бородянської дослідної нафтобази, а з 05.03.1986 року був переведений машиністом 3 розряду Бородянської дослідної нафтобази.

Після аварії на Чорнобильській АЕС позивач був безпосередньо зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії.

Дана обставина підтверджується наступними документами:

- маршрутним листом відповідно до якого позивач в період 30 квітня 1987 року по 15 травня 1987 року виконував вивіз мінеральних добрив та вапняку із с. Діброва Поліського району;

- посвідченням про відрядження відповідно до якого позивач згідно наказу № 164 був відряджений строком на 15 днів в с. Діброва Поліського району;

- довідкою за № 277 від 16.11.2011 про те, що ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 р. № 14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986р № 665-195.

Згідно роз`яснень Департаменту з питань Цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи зазначається, що в архіві Департаменту під грифом «обмеження доступу» наявні Розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видані починаючи з 26.04.1986. Зазначені розпорядчі документи начальника ЦО Київської області містять прямі вказівки щодо організації заходів Цивільної оборони, завдання з цього приводу всім службам Цивільної оборони Київської області, а також обласним організаціям та установам. При цьому вони не містять відомостей щодо залучення до цих робіт конкретних підприємств та окремих громадян.

Департамент надав виписку з Розпорядження Начальника Цивільної оборони Київської області №02 від 30.04.1986,відповідно до якого виконання наказу №173 від 30.04.1986 передбачено всіма без виключення службами Цивільної оборони Київської області, а також організаціями та установами у Київській області.

Крім цього, повідомив, що у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 201-78; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 №01, від 30.04.1986 №02, від 04.05.1986 №16, від 19.05.1986 №52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

Департамент з питань Цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з урахуванням вищевикладеного дійшов висновку, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Суд зазначає, що позивач набув статус інваліда другої групи внаслідок наявності у нього захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними у справі доказами.

Таким чином, позивач підтвердив, що брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни із видачею посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Враховуючи вищевикладене, відмова відповідача у встановленні позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою й такою, що порушує його право на одержання вказаного статусу та пов`язаного з ним соціального захисту.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своєї позиції стосовно відсутності у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у зв`язку із відсутністю документу про залучення особи до формування Цивільної оборони.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати дії управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 11 жовтня 2019 року за № 11-24/902 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу інваліда війни - протиправними.

Зобов`язати управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.