Справа № 826/16955/15
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Парінова А.Б., Собківа Я.М.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2019 року

у справі №826/16955/15 (розглянуто в загальному позовному провадженні)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправним та рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 4 від 03.08.2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що застосування пені до позивача за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД є протиправними, оскільки імпортна операція резидента без увезення товару на територію України вважається завершеною за наявності однієї із таких умов: зарахування виручки, одержаної від нерезидента в уповноваженому банку в разі продажу нерезиденту товару за межами України; подання документів, що підтверджують використання резидентом товару за межами України, перелік яких визначається Національним банком; оскільки ПАТ "ДПЗКУ" надані відповідачу усі необхідні документи, які підтверджують подальше використання товару за межами України, а саме продаж товару згідно контракту з CCEC Honkong Limited від 23 вересня 2014 року №ЕХР230914-8, операція да контрактом є завершеною; частина валютної виручки за контрактом з CCEC Honkong Limited від 23 вересня 2014 року №ЕХР230914-8 надійшла на розподільчий і на поточний рахунок 26 травня 2015 року, тому нарахування пені за 26 травня 2015 року є неправомірним; по контрактам з Lirtavis Enterprises LTD від 15 серпня 2014 року №ЕХР15082014-1, від 10 вересня 2014 року №ЕХР1001914-1, від 01 жовтня 2014 року №ЕХР011014-1 та від 02 жовтня 2014 року №ЕХР021014-1 валютна виручка не надійшла, проте, ПАТ "ДПЗКУ" повідомило компанію Lirtavis Enterprises LTD про намір звернутись до арбітражу в м. Лондон (Англія) і запропонувало призначити для розгляду справи одного арбітра з арбітрів Асоціації ГАФТА та згодом Арбітражем ГАФТА присвоєно номер справам за електронним зверненням позивач з позовною заявою до компанії Lirtavis Enterprises LTD про стягнення заборгованості, а тому відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" строки, передбачені статтями 1 та 2 Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується; позивач звертає увагу, що враховуючи тривалість арбітражних процедур у арбітражі ГАФТА, Правила №125 розпочинають відлік арбітражної процедури не з моменту подання самого позову, а з моменту направлення відповідачу повідомлення щодо наміру звернення до Арбітражу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 03 серпня 2015 року №4 в частині нарахування суми грошового зобов`язання у розмірі 5 391,88 грн., в іншій частині, спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін,а позов без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Позивачем не надано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні від відповідача надійшло клопотання про заміну сторони у справі на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Заміну відповідача у справі обґрунтовано неможливістю виконання Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві функцій з супроводу судових справ в силу змін внесених до структурно-організаційної діяльності податкових органів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби міста Києва на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позову, залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з питань дотримання валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами. За результатом перевірки складено акт від 17.07.2015 року за № 189/26-55-22-04/37243279 (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушення статей 1, 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме:

- ненадходження валютної виручки у розмірі 60 000,00 доларів США (еквівалент 1 261 094,88 грн.) за імпортним контрактом від 19 грудня 2014 року №ЕХР191214-1/GTSFGCU19 з компанією з Grain Trading Group AG;

- несвоєчасне надходження валютної виручки в сумі 100 805,39 доларів США (еквівалент 2 108 627,56 грн.) за контрактом від 10 липня 2014 року №ЕХР230914-2 з CCEC Honkong Limited;

- ненадходження валютної виручки від нерезидента Lirtavis Enterprises LTD за експортними контрактами на загальну суму 44 801 669,86 доларів США, а саме:

1) за контрактом від 15 серпня 2014 року №ЕХР15082014-1 в сумі 19 164 712,67 доларів США (еквівалент 402 808 683,75 грн.);

2) за контрактом від 10 вересня 2014 року №ЕХР1001914-1 в сумі 3 983 038,20 доларів США (еквівалент 83 716 484,68 грн.);

3) за контрактом від 01 жовтня 2014 року №ЕХР011014-1 в сумі 11 400 000,00 доларів США (еквівалент 239 608 027,20 грн.);

4) за контрактом від 02 жовтня 2014 року №ЕХР021014-1 в сумі 10 253 918,99 доларів США (еквівалент 215 519 412,30 грн.).

У зв`язку із встановленням вказаних порушень у сфері ЗЕД Державною податковою інспекцією у Печерському районі 03 серпня 2015 року винесено податкове повідомлення-рішення №4, яким, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", за порушення статті 1, 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" позивачу нараховано суму грошового зобов`язання за платежем - пеня за порушення терміну розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 66 367 089,51 грн.

Не погодившись з рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не погодився з висновками податкового органу щодо нарахуванням пені, у розмірі 5 391,88 грн., за період 27 травня 2015 року із суми валютної виручки у розмірі 75 607,79 грн., оскільки про таку суму в акті перевірки та у розрахунку пені не згадується, а згідно з висновками акта перевірки дебіторська заборгованість за контрактом від 23 вересня 2014 року №ЕХР230914-18 з ССЕС HONKONG LIMITED відсутня.

При цьому, зроблено висновки щодо правомірного нарахування пені в решті суми спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вбачається із змісту акту перевірки, перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за імпортним контрактом від 19 грудня 2014 року №ЕХР191214-1/GTSFGCU19 з компанією з Grain Trading Group AG (Швейцарія) та за експортним контрактом від 23 вересня 2014 року №ЕХР230914-8 з ССЕС HONKONG LIMITED (Гонконг) за період з від 23 вересня 2014 року по 06 липня 2015 року встановлено, що на виконання умов зазначених контрактів ПАТ "ДПЗКУ" перерахувало компанії-нерезиденту Grain Trading Group AG (Швейцарія) валютні кошти у розмірі 13 320 000,00 доларів США (еквівалент 210 072 916,80 грн.).

Валютна виручка за зовнішньоекономічним експортним контрактом на поточний рахунок ПАТ "ДПЗКУ", відкритий в ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", надійшла від компанії ССЕС HONKONG LIMITED (Гонконг) своєчасно в розмірі 13 260 000,00 доларів США (еквівалент 211 627 760,18 грн).

Граничним терміном надходження частини валютної виручки за контрактом від 19 грудня 2014 року №EXP191214-1/GTSFGCU19 з компанією Grain Trading Group AG (Швейцарія), зокрема, виручки у сумі 60 000,00 доларів США (еквівалент - 1 261 094,88 грн.), - 14 квітня 2015 року.

Станом на 06 липня 2015 року у позивача з компанією Grain Trading Group AG (Швейцарія) встановлена дебіторська заборгованість у сумі 60 000,00 доларів США (еквівалент - 1 261 094,88 грн.), тобто обставини, що зумовлювали існування пені, існували з 15 квітня 2015 року по 05 липня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частина третя статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" встановлює, що строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Відповідно до пункту 2 Порядку визначення строку та умов завершення імпортної операції без увезення товару на територію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року №1392 (далі по тексту - Порядок №1392) строк завершення імпортної операції без увезення товару на територію України за зовнішньоекономічними договорами (контрактами) не може перевищувати 180 календарних днів з моменту здійснення резидентом авансового платежу або виставлення векселя на користь нерезидента, а у разі проведення розрахунків у формі документарного акредитиву - з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.

Пункт 3 Порядку №1392 встановлює, що імпортна операція резидента без увезення товару на територію України вважається завершеною за наявності однієї з таких умов:

зарахування виручки, одержаної від нерезидента, на рахунок резидента в уповноваженому банку в разі продажу нерезиденту товару за межами України;

подання документів, що підтверджують використання резидентом товару за межами України, перелік яких визначається Національним банком.

В обґрунтування протиправності висновків податкового органу щодо порушення граничних строків здійснення розрахунків у сфері ЗЕД позивачем вказується, що імпортна операція Grain Trading Group AG вважається завершеною, оскільки відповідачу було надано документи, що підтверджують використання резидентом товару за межами України, а саме продаж товару за контрактом від 23 вересня 2014 року №ЕХР230914-8 з ССЕС HONKONG LIMITED.

У той же час відповідно до пункту 3.6 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року №136 (далі по тексту - Інструкція), банк знімає з контролю операцію резидента в разі імпорту товару без його ввезення на територію України виключно за наявності однієї з таких умов: зарахування виручки, одержаної від нерезидента, на рахунок резидента в уповноваженому банку в разі продажу нерезиденту товару за межами України.

Таким чином, в даному випадку імпортна операція за контрактом від 19 грудня 2014 року №EXP191214-1/GTSFGCU19 з компанією Grain Trading Group AG вважається завершеною виключно за умови зарахування виручки, одержаної від нерезидента, на рахунок резидента в уповноваженому банку, а саме від компанії ССЕС HONKONG LIMITED.

Проведеною перевіркою встановлено, що позивачем перераховано компанії-нерезиденту Grain Trading Group AG (Швейцарія) валютні кошти у розмірі 13 320 000,00 доларів США (еквівалент 210 072 916,80 грн.); валютна виручка на поточний рахунок ПАТ "ДПЗКУ", відкритий в ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", надійшла від компанії ССЕС HONKONG LIMITED (Гонконг) в розмірі 13 260 000,00 доларів США (еквівалент 211 627 760,18 грн), решта суми валютної виручки у сумі 60 000,00 грн. на рахунок позивач не надходила.

Посилання позивача на те, що 60 000,00 доларів США є знижкою за умовами експортного контракту за поставку на Південний порт Китаю є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 1.8 Інструкції сума валютної виручки або вартість товарів може бути зменшена, якщо протягом виконання зобов`язань за договором:

а) відбувається перегляд ціни товарів у зв`язку з невідповідністю їх кількісних та/або якісних характеристик умовам договору - на суму недопоставлених та/або неякісних товарів.

б) відбувається перегляд ціни товарів унаслідок дій форс-мажорних обставин, що призвели до зміни кількісних та/або якісних характеристик товару, - на суму недопоставлених (недоотриманих) та/або неякісних товарів.

в) товари знищено, конфісковано, зіпсовано, украдено, загублено - на суму їх вартості [якщо право власності на товар відповідно до умов договору належить резиденту].

г) відбувається відповідним чином оформлене повернення товару або його частини експортеру - на суму вартості такого товару;

ґ) відбувається повернення сплачених імпортером коштів повністю або частково - на суму таких коштів;

д) здійснюється оподаткування виконаних резидентами для нерезидентів робіт (наданих послуг) за межами України - на суму сплачених податків, письмово підтверджених податковими органами країни нерезидента;

е) відбувається оплата резидентом комісійних винагород, які утримали банки-нерезиденти, якщо оплата резидентом цих винагород передбачена експортним, імпортним договорами і підтверджена відповідним банківським документом або підтверджена відповідним банківським документом (підтвердження не вимагається, якщо оплата комісійної винагороди передбачена договором і за кожним окремим платежем за цим договором не перевищує 50 євро, або еквівалент цієї суми в іншій іноземній валюті);

є) відбувається оплата нерезидентом фізичній особі - резиденту, яка перебуває у відрядженні за кордоном з метою виконання зобов`язань за експортним договором резидента - суб`єкта підприємницької діяльності, коштами в готівковій іноземній валюті на експлуатаційні витрати, пов`язані з обслуговуванням транспортного засобу, який належить резиденту - стороні договору (орендується, фрахтується ним) і використовується за кордоном з метою виконання зобов`язань останнього за цим договором, - на суму використаних коштів.

Також надуманими є посилання позивача щодо можливої зміни вартості контракту на 10 відсотків, що як зазначає позивач призвело до отримання виручки меншої ніж передбачено контрактом.

Відповідно до пункту 6.2 вказаного контракту загальна орієнтовна вартість Контракту складає 13 380 000,00 доларів США +/- 10 %.

Поряд із цим, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта, що саме ця допустима похибка вплинула на зменшення вартості Контракту.

Як встановлено судом, та не заперечується позивачем, ним поставлено кукурудзи в розмірі 60 000 метричних тон за ціною 221, дол. США, що також підтверджується актом приймання передачі 02.01.2015 року.

Натомість, відповідно до умов пункту 6.1 вказаного Контакту ціна за метричну тону (дана ціна включає в себе спеціальну знижку/пільгову маржу, що складає (5) доларів США за метричну тону) складає 223 доларів США.

Позивачем як до перевірки так і до суду не надано доказів в підтвердження існування підстав для зменшення суми валютної виручки, що загалом склала 60 000,00 грн.

З огляду а викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновки акта перевірки про ненадходження валютної виручки у розмірі 60 000,00 доларів США (еквівалент 1 261 094,88 грн.) за імпортним контрактом від 19 грудня 2014 року №ЕХР191214-1/GTSFGCU19 з компанією з Grain Trading Group AG є обґрунтованими, а нарахування пені за даним епізодом порушення - правомірним.

Щодо несвоєчасного надходження валютної виручки в сумі 100 805,39 доларів США (еквівалент 2 108 627,56 грн.) за контрактом від 10 липня 2014 року №ЕХР230914-2 з CCEC Honkong Limited, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Як свідчить акт перевірки та визнається сторонами, граничним терміном надходження частини валютної виручки за контрактом від 23 вересня 2014 року №ЕХР230914-18 з ССЕС HONKONG LIMITED (Гонконг), зокрема, виручки у сумі 100 805,39 доларів США (еквівалент 2 108 627,56 грн.), є 03 березня 2015 року, однак виручка надійшла з порушенням встановленого строку.

Станом на 27 травня 2015 року дебіторська заборгованість відсутня, таким чином, період прострочення валютної виручки у сумі 100 805,39 доларів США (еквівалент 2 108 627,56 грн.) становить з 04 березня 2015 року по 26 травня 2015 року.

Як видно із розрахунку пені, за період з 04 березня 2015 року по 26 травня 2015 року нараховано пеню за ненадходження валютної виручки у розмірі 100 805,39 доларів США, за період 27 травня 2015 року нараховано пеню із суми валютної виручки у розмірі 75 607,79 грн.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності посилань позивачем, на ту обставину, що частина валютної виручки за контрактом з CCEC Honkong Limited від 23 вересня 2014 року №ЕХР230914-8 надійшла на розподільчий і на поточний рахунок позивача у банку 26 травня 2015 року, тому нарахування пені за 26 травня 2015 року.

Згідно з пунктом 1 постанов Правління Національного банку України від 03 червня 2015 року №354, від 03 вересня 2015 року №581, від 04 грудня 2015 року№863, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", розрахунки здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Пунктом 2 названих постанов встановлено вимогу щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов`язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 75 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

При цьому, вимога щодо обов`язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року №34 і в російських рублях.

Уповноважений банк зобов`язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов`язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 "Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання".

Таким чином, датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок; подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Порядок зарахування виручки резидентів у іноземній валюті, передбачений Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", чітко встановлює обов`язок її зарахування саме на валютні рахунки, не розмежовуючи їх при цьому на розподільчі чи поточні.

Однак, беручи до уваги, що до даних спірних правовідносин пріоритетним у застосуванні є саме Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", яким передбачені виключні випадки звільнення від відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача від відповідальності за виявлене порушення строків розрахунків в іноземній валюті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №804/2465/17, адміністративне провадження №К/9901/4694/17, К/9901/4697/17.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанціяї, щодо правомірного нарахування пені за ненадходження валютної виручки у розмірі 100 805,39 доларів США за контрактом від 10 липня 2014 року №ЕХР230914-2 з CCEC Honkong Limited.

В частині нарахування пені за ненадходження валютної виручки від нерезидента Lirtavis Enterprises LTD за експортними контрактами на загальну суму 44 801 669,86 доларів США, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матерів справи, граничним терміном надходження частини валютної виручки за контрактом від 15 серпня 2014 року №ЕХР15082014-1 з Lirtavis Enterprises LTD (Кіпр), зокрема, виручки у сумі 7 994 102,66 доларів США (еквівалент - 103 123 924,31 грн.), є 16 грудня 2014 року та виручки у сумі 11 170 610,01 доларів США (еквівалент - 144 192 200,04 грн.) є 29 грудня 2014 року.

Позивач, звернувся до Арбітражу Гафта (Лондон) із позовною заявою про стягнення заборгованості із вказаного нерезидента (у тому числі у вказаній сумі) 10 лютого 2015 року (постанова Арбітражу Гафта про прийняття справи до провадження від 10 лютого 2015 року №15-104), тобто, обставини для нарахування пені почали існувати відповідно з 17 грудня 2014 року та з 30 грудня 2014 року по 09 лютого 2015 року.

Стосовно другого епізоду встановлено, що граничним терміном надходження частини валютної виручки за контрактом від 10 вересня 2014 року №ЕХР 100914-1 з Lirtavis Enterprises LTD (Кіпр), зокрема, виручки у сумі 3 983 038,20 доларів США (еквівалент - 83 716 484,68 грн.), є 05 січня 2015 року, а до Арбітражу Гафта (Лондон) із позовною заявою про стягнення заборгованості із вказаного нерезидента (у тому числі у вказаній сумі) позивач звернувся лише 16 лютого 2015 року (постанова Арбітражу Гафта про прийняття справи до провадження від 16 лютого 2015 року №15-110), тобто обставини для нарахування пені почали існувати з 06 січня 2015 року по 15 лютого 2015 року.

Стосовно третього епізоду встановлено, що граничним терміном надходження частини валютної виручки за контрактом від 01 жовтня 2014 року №ЕХР011014-1 з Lirtavis Enterprises LTD (Кіпр), зокрема, виручки у сумі 11 400 000,00 доларів США (еквівалент - 239 608 027,20 грн.), є 22 січня 2015 року, а до Арбітражу Гафта (Лондон) із позовною заявою про стягнення заборгованості із вказаного нерезидента (у тому числі у вказаній сумі) позивач звернувся лише 12 лютого 2015 року (постанова Арбітражу Гафта про прийняття справи до провадження від 12 лютого 2015 року №15-107), тобто обставини для нарахування пені почали існувати з 23 січня 2015 року по 11 лютого 2015 року.

Стосовно четвертого епізоду встановлено, що граничним терміном надходження частини валютної виручки за контрактом від 02 жовтня 2014 року №ЕХР021014-1 з Lirtavis Enterprises LTD (Кіпр), зокрема, виручки у сумі 10 253 918,99 доларів США (еквівалент - 215 519 409,99 грн.), є 04 лютого 2015 року, а до Арбітражу Гафта (Лондон) із позовною заявою про стягнення заборгованості із вказаного нерезидента (у тому числі у вказаній сумі) позивач звернувся лише 12 лютого 2015 року (постанова Арбітражу Гафта про прийняття справи до провадження від 12 лютого 2015 року №15-108), тобто обставини для нарахування пені почали існувати з 05 лютого 2015 року по 11 лютого 2015 року.

Як вбачається із змісту заявленого позову та апеляційної скарги, товариством визнається факт ненадходження валютної виручки від нерезидента Lirtavis Enterprises LTD за експортними контрактами на загальну суму 44 801 669,86 доларів США, однак, не погоджується із нарахуванням пені у зв`язку із тим, що позивач повідомив компанію Lirtavis Enterprises LTD про намір звернутись до арбітражу в м. Лондон (Англія) і запропонував призначити для розгляду справи одного арбітра з арбітрів Асоціації ГАФТА.

Апелянт вважає, що враховуючи тривалість арбітражних процедур у арбітражі ГАФТА, відлік арбітражної процедури розпочинається не з моменту подання самого позову, а з моменту направлення відповідачу повідомлення щодо наміру звернення до Арбітражу.

Колегія суддів не погоджується із вказаним міркуваннями апелянта з огляду на наступне.

порядок розрахунків в іноземній валюті та порядок відліку законодавчо встановленого строку розрахунків регулюється Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до пункту 1 Постанов Правління Національного банку України від 20 травня 2014 року №270, від 20 серпня 2014 року №515 та від 03 березня 2015 року №160 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

В силу положень частини четвертої статті 4 цього Закону, в разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що підставою для зупинення строків, передбачених статтями 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», є факт прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, а підставою для несплати пені за порушення відповідних строків рішення суду про задоволення позову.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суду України у постановах від 13 лютого 2012 року у справі № 21-422а11 та від 27 лютого 2012 року у справі № 21-387а11.

З огляду на викладене, умовою звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності у вигляді пені, нарахованої відповідно до Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», є факт прийняття до розгляду судом позову резидента про стягнення заборгованості за конкретним контрактом (контрактами) та подальше ухвалення судом рішення про задоволення позову.

При цьому, позивачем як до перевірки так і до суду не надано доказів, які б підтверджували, що міжнародний арбітраж ГАФТА прийняв до розгляду позовну заяву ПАТ "ДПЗКУ" про стягнення заборгованості з Lirtavis Enterprises LTD у межах строку, передбаченого статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", що могло б бути підставою для зупинення перебігу такого строку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першо інстанції щодо правомірності висновків податкового органу щодо допущення позивачем термінів розрахунків із Lirtavis Enterprises LTD, з урахуванням чого нарахування пені за даним епізодом порушення є правомірним.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

Я.М. Собків

Повний текст постанови складено 17 грудня 2019 року.