Справа № 815/2820/15
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Бойка А.В.
по адміністративній справі № 815/2820/15
04 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2820/15
В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Запорізької митниці ДФС, за участю третьої особи: Міністерства юстиції України, в якому просив скасувати наказ №177-0 від 20.04.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити на посаді завідувача сектору боротьби з незаконними переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС України; стягнути з Запорізької митниці Державної фіскальної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.10.2014р. і до моменту фактичного поновлення на публічній службі; зобов`язати Запорізьку митницю ДФС України відкликати відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року позов задоволено частково. Скасовано наказ Запорізької митниці Державної фіскальної служби №177-0 від 20.04.2015р. «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору боротьби з незаконними переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС України. Стягнуто з Запорізької митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 125 393,08 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі Державна фіскальна служба України та Запорізька митниця ДФС подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права.

За наслідками апеляційного перегляду даної справи, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019 року залишено без задоволення апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Запорізької митниці Державної фіскальної служби, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018року - без змін.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 з 12.06.2013 року по 16.04.2014 року обіймав посаду заступника начальника Запорізької митниці Міндоходів начальника управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями. З 01.01.2014 року позивач знаходився поза штатом (у штатному розписі посада була відсутня), у зв`язку з ліквідацією підрозділу боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями.

В подальшому, а саме, 17.04.2014 року позивач ОСОБА_1 був переведений на посаду начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил оперативного управління митних правил оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями, а з 30.01.2015 року ОСОБА_1 - на посаду завідувача сектору боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї Управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС, з якою і був звільнений наказом начальника Запорізької митниці ДФС від 20.04.2015 року № 177-о на підставі п. 72 частини першої статті 36 КЗпП.

Підставою для звільнення позивача став висновок про розповсюдження на ОСОБА_1 заборон, передбачених ч. 3 ст. 1 Закону України "Про очищення влади", з огляду на те, що у період з 12.06.2013 року по 16.04.2014 року він обіймав посаду заступника начальника Запорізької митниці Міндоходів - начальника управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями, яка відноситься до посад, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади".

Ухвалюючи постанову від 04.12.2019 року, суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 1096 та практику Європейського суду з прав людини, вказав, що заходи з люстрації не можуть слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні та мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді зазначеної категорії справ мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених ст.6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61).

При ухваленні рішення судом також було враховано стандарти люстраційних заходів, напрацьовані Європейською комісією «За демократію через право» (Венеціанська комісія). згідно яких вчинення особою заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини має бути доведено індивідуально у кожному конкретному висновку з наданням особі, яка піддається процедурі люстрації гарантованого права на захист та право на оскарження відповідного рішення до суду.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції було беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 не має відношення до сприяння узурпації влади Президентом України ОСОБА_2 , жодних дій чи заходів, спрямованих на підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, не вчиняв.

Погоджуючись з вказаними висновками колегії суддів апеляційного суду, та не заперечуючи тверджень стосовно необхідності безумовного дотримання при проведенні заходів люстрації прав особи, в тому числі на захист, принципу верховенства права та належної правової процедури, вважаю за необхідне, керуючись ст.34 КАС України, висловити окрему думку.

Згідно зі статтями 1, 3 Конституції України, Україну проголошено демократичною, соціальною та правовою державою. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Після Революції гідності, метою якої була боротьба за справедливість, побудова демократичної, по-справжньому правової європейської держави, одним із найважливіших кроків стало реформування діючої системи державних органів, ліквідація корупції, повернення довіри до органів держави.

На думку законодавця, одним із етапів досягнення цієї мети було прийняття Закону України "Про очищення влади", який визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

У Законі України "Про очищення влади" визначено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

У своєму проміжному висновку щодо Закону України "Про очищення влади" (Закон "Про люстрацію") в Україні від 16.12.2014 року Венеціанська комісія зазначила, що люстрація означає "очищення", і це дозволяє "виключити осіб, яким не вистачає цілісності (навіть суддів) з державних установ". Люстрація є одним з інструментів правосуддя перехідного періоду, який використовуються для захисту нових демократичних держав від загроз, пов`язаних з тими, хто був тісно пов`язаний з попереднім тоталітарним режимом і запобігти поверненню такого режиму. Люстрація не є порушенням прав людини як таких, оскільки демократична держава вправі вимагати від державних службовців бути лояльними до конституційних принципів, на яких вона заснована.

Тим не менш, для того, щоб поважати права людини, верховенство права і демократію, люстрація повинна забезпечити справедливий баланс між «захистом демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав індивідів з іншого". Іншими словами, люстраційні заходи повинні бути відповідними: вузькоспеціалізованими і "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення своїх законних цілей.

При цьому, Венеціанська комісія вказала, що Закон «Про люстрацію» містить кілька серйозних недоліків і потребує перегляду.

Слід зазначити, що Закон України "Про очищення влади" був прийнятий Верховною Радою України 16.09.2014 року, набрав чинності 16.10.2014 року та на даний час є чинним. Суттєвих змін, в тому числі, після висловлених зауважень Венеціанською комісією Закон не зазнав.

Слід звернути увагу на те, що закріплений у ст. 58 Конституції України принцип дії нормативно-правових актів у часі передбачає, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно ст. 147 Конституції України, вирішення питання про відповідність Конституції України (неконституційність) законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює Конституційний Суд України, який є органом конституційної юрисдикції, що забезпечує верховенство Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Головним покликанням Конституційного Суду України є забезпечення верховенства права в державному та суспільному житті. Офіційне тлумачення Конституції, відображене у відповідних рішеннях, з позицій найвищих соціально-моральних цінностей, якими є людина, її життя, здоров`я, честь, гідність, права і свободи, справедливість, повніше розкривають зміст прав і свобод людини, закріплених в Конституції та повинне обов`язково враховуватися в правотворчій діяльності. Слід зазначити, що шляхом нормоконтролю Конституційний Суд захищає права і свободи людини та усуває причини їх порушень.

Таким чином, саме після прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення про визнання неконституційним закону чи іншого нормативно-правового акту його дія, відповідно до ст. 58 Конституції України, втрачає силу, а з урахуванням положень ст. 361 КАС України у особи виникає право на застосування інституту restitutio in integrum (з лат. «повернення сторін до первісного юридичного стану»).

В свою чергу, слід зазначити, що в даному випадку на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне провадження за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України „Про очищення влади", 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону, Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 4 цього закону.

З огляду на зазначене, вважаю, що до прийняття рішення Конституційним Судом України про неконституційність положень Закону України "Про очищення влади", відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, суди першої та апеляційної інстанції мали постановити рішення про відмову у позові.

При цьому, вважаю, що за таких обставин, у випадку встановлення Конституційним Судом України неконституційності положень Закону України "Про очищення влади", позивач безумовно мав би можливість у повній мірі скористатися таким юридичним засобом захисту порушених прав, як перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанції за виключними обставинами, та таким чином відновити порушені права та інтереси.

Суддя: А.В. Бойко