Справа № 640/3653/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кармазін О.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Справа № 640/3653/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Бебеля О.О.,

представника відповідача Ступака Д.В.,

представника третьої особи Горелик Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та Прокуратури Донецької області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України,

Ради прокурорів України,

третя особа на стороні відповідачів,

яка не заявляє самостійні

вимоги на предмет спору: Прокуратура Донецької області

про визнання протиправними та скасування рішення і наказу,

поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач-1), Ради прокурорів України (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Прокуратура Донецької області про:

1) визнання протиправним та скасування рішення Ради прокурорів України від 22.01.2019 № 1 «Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області»;

2) визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 23.01.2019 № 5к, яким позивача звільнено з посади керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області у зв`язку з неналежним виконання посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

3) поновлення позивача на посаді керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Ради прокурорів України від 22.01.2019 № 1 щодо рекомендації про звільнення позивача із займаної ним посади прийнято за його відсутності, без урахування поданого ним клопотання про відкладення засідання на іншу дати у зв`язку з перебуванням на лікарняному, та без забезпечення йому можливості надати пояснення.

Крім того, суд зазначив, що жодна доповідна записка, на підставі яких було сформовано подання прокурора області до РПУ щодо вирішення питання про відповідність позивача займаній посаді, не містить висновків про наявність суттєвих недоліків саме в роботі позивача на посаді керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1. Також суд звернув увагу на те, що саме такі висновки відсутні й у подання прокурора області.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач - ГПУ і третя особа подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач у своїй скарзі посилається на те, що підставою для прийняття наказу про звільнення позивача із займаної ним посади стало рішення РПУ, що законодавством, чинним на той час, не було передбачено альтернативної поведінки ГПУ і відповідач діяв на підставі та у спосіб, визначений законодавством, та в межах наданих йому повноважень.

Третя особа в апеляційній скарзі стверджує про те, що під час перевірки Маріупольської місцевої прокуратури № 1 було встановлено неналежне виконання позивачем обов`язків на займаній ним адміністративній посаді, що полягає, зокрема в неналежній організації роботи режимно-секретного органу, у нездійсненні контролю за станом режиму секретності, незабезпеченні належного розподілу обов`язків між працівниками, нездійсненні контролю за якістю процесуального керівництва тощо. Апелянт наполягає на тому, що саме це стало підставою для направлення відповідного подання до РПУ і прийняття радою відповідного рішення щодо рекомендації про звільнення позивача із займаної ним адміністративної посади.

З цих та інших підстав апелянти вважають, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзиви на апеляційні скарги, в яких він просить залишити скарги без задоволення, а рішення суду - без змін та, зокрема зазначає, що висновки перевірки, проведеної обласною прокуратурою, є необ`єктивними і засновуються на припущеннях, а також, що рекомендація РПУ є лише однією з умов для звільнення прокурора з посади та повинна застосовуватися Генеральним прокурором у сукупності з іншими умовами, які в даному випадку були відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.04.2017 наказом Генерального прокурора України № 74к ОСОБА_1, юриста 1 класу призначено на посаду керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області строком на п`ять років.

Наказом прокурора Донецької області від 15.11.2018 № 42р призначено перевірку стану організації виконання вимог галузевих наказів генерального прокурора України у Маріупольській місцевій прокуратурі № 1.

За вих. № 11/1509-вих-18 від 06.12.2018 прокурором Донецької області голові Ради прокурорів України внесено подання про звільнення з адміністративної посади керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області ОСОБА_1

Листом від 11.12.2018 № 01/1/5-422вих-18 голова РПУ повідомив позивача про отримання подання прокурора Донецької області про його звільнення з посади керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1. Повідомлено про засідання РПУ 26.12.2018.

Вказане повідомлення надійшло до Маріупольської місцевої прокуратури № 1, крім іншого, з електронної пошти вищезгаданої у позові ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), що підтверджується матеріалами справи.

Листом від 19.12.2018 позивач, як керівник Маріупольської місцевої прокуратури, повідомив голову РПУ про відсутність документів на 775 аркушах, що були визначені як такі, що долучені до вищезгаданого листа РПУ, та просив перенести засідання, надавши час для опрацювання документів та підготовки пояснень, заперечень, клопотань, тощо.

З протоколу засідання РПУ від 26-27 грудня 2018 вбачається прийняття рішення про відкладення розгляду питання щодо внесення рекомендації про звільнення позивача з посади керівника. У розділі «вирішили» дата наступного засідання не визначена.

Листом від 02.01.2019 голова РПУ повідомив позивача про наступне засідання, призначене на 10.00 год. 22.01.2019 у приміщенні Генеральної прокуратури України.

21.01.2019 позивач звернувся до РПУ з клопотанням, в якому просив перенести засідання РПУ, зазначивши, що у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я він не зможе прийняти участь у відповідному засідання РПУ 22.01.2019. Крім того, позивач повідомив, що останнім часом у нього погіршився стан здоров`я, а нещодавно різко підвищився артеріальний тиск, лікарями діагностовано гіпертонічний криз та загрозу розвитку інфаркту. Позивач повідомив, що на даний час перебуває у лікарні у стаціонарному відділенні Маріупольської міської лікарні швидкої допомоги. Позивач звертав увагу, що враховуючи вищевикладене, не зміг підготуватися належним чином опрацювати подання та додані документи, та як наслідок, підготувати ґрунтовні пояснення й заперечення на свій захист.

Як вбачається з протоколу засідання РПУ № 1 від 22-24 січня 2019 на цьому засідання було розглянуто питання позивача. На засіданні були присутні, крім іншого, представник прокуратури Донецької області Доллінер Петро Якович, Сосонська Анна Іванівна - начальник управління, яка заявила самовідвід та участі у засіданні не брала. Сосонський А.В. перед початком засідання заявив собі самовідвід.

На вказаному засіданні Голова РПУ зазначив, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та дату сьогоднішнього засідання. Проте, як зазначено у витязі із протоколу, не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки. На підставі п. 2 ч. 3 ст. 47, ст. 71 запропоновано розглянути питання без участі ОСОБА_1

Надалі, згідно вищезгаданого протоколу засідання РПУ, був заслуханий представник прокуратури Донецької області Доллінер П.Я., який підтримав подання прокурора області про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівник маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області у повному обсязі. Зазначив, що під час перевірки виявлено суттєві недоліки у діяльності ОСОБА_1 як керівника. З протоколу вбачається, що члени РПУ ознайомлені з матеріалами в повному обсязі.

Крім іншого, зазначено, що всі спільні наради проводились неякісно, а тому не вплинули на активізацію роботи правоохоронних органів.

Проаналізовано процесуальні дії прокурорів в рамках кримінальних проваджень, тобто у зв`язку з розглядом питання про звільнення позивача з адміністративної посади проаналізована діяльність процесуальних керівників, інших прокурорів, що на думку РПУ має вплив на розгляд питання про звільнення керівника прокуратури з адміністративної посади.

Проголосовано «за» прийняття рішення про звільнення позивача з адміністративної посади - 7 членів РПУ, «проти» - 2.

Між тим, у протоколі зазначено, що ОСОБА_4 наявний серед присутніх, однак, наприкінці протоколу зазначено про його відсутність.

22.01.2019 Радою прокурорів України прийнято оскаржуване рішення № 1 «Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області». Вказане рішення із супровідним від 22.01.2019 № 01/1/5-10вн-19 внесено Генеральному прокурору України.

Наказом Генерального прокурора України від 23.01.2019 № 5к молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру»). Підстава: рекомендація Ради прокурорів України від 22.01.2019.

Наказом прокурора Донецької області від 06.02.2019 № 129-к позивача призначено прокурором Кальміуського відділу Маріупольської місцевої прокуратури. При цьому, збережено встановлену надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Позивач, вважаючи протиправними вищезазначене рішення РПУ від 22.01.2019 № 1 та наказ Генерального прокурора України від 23.01.2019 № 5к, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (КЗпП України), Законами України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 1697-VII), Регламентом Ради прокурорів України, затвердженим рішенням РПУ від 13.12.2017 № 53 (далі - Регламент РПУ).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 1697-VII визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Частиною першою статті 13 Закону № 1697-VII передбачено, що керівник місцевої прокуратури наділений наступними повноваженнями:

1) представляє місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями;

2) організовує діяльність місцевої прокуратури;

3) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у місцевій прокуратурі;

4) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів місцевої прокуратури;

4-1) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом;

4-2) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства, інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій;

5) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною третьою статті 41 Закону № 1697-VII звільнення з посади керівника місцевої прокуратури здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України, зокрема, з таких підстав, як неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Наявність підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, встановлюється Радою прокурорів України з дотриманням передбачених статтею 47 цього Закону гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 9 Закону № 1697-VII Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

У частині першій статті 65 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурорське самоврядування - це самостійне колективне вирішення прокурорами питань внутрішньої діяльності прокуратури з метою: 1) забезпечення організаційної єдності функціонування органів прокуратури, підвищення якості роботи прокурорів; 2) зміцнення незалежності прокурорів, захисту від втручання в їх діяльність; 3) участі у визначенні потреб кадрового, фінансового, матеріально-технічного та іншого забезпечення прокурорів, а також контролю за додержанням установлених нормативів такого забезпечення; 4) обрання чи призначення прокурорів до складу інших органів у випадках та в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 66 Закону № 1697-VII прокурорське самоврядування здійснюється через всеукраїнську конференцію прокурорів та Раду прокурорів України.

Частинами першою та дев`ятою статті 71 Закону № 1697-VII визначено, що у період між всеукраїнськими конференціями прокурорів вищим органом прокурорського самоврядування є Рада прокурорів України.

Рада прокурорів України вносить рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пп. 7.2.5, 7.2.9 Регламенту РПУ прокурору, стосовно якого розглядається питання щодо надання рекомендації про його звільнення з адміністративної посади, надається право виступити і відповісти на запитання членів ради.

Участь відповідного прокурора на засіданні Ради є обов`язковою і розгляд питання без його участі можливий лише за наявності підстав, викладених у ч. 3 ст. 47 вищезгаданого Закону.

Статтею 47 Закону № 1697-VII, яка кореспондується з приписами частини третьої статті 41 цього Закону, передбачено розгляд питання за участі прокурора, якого воно стосується, яке може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор: 1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) не з`явився на засідання повторно.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством, чинним на момент виникнення правовідносин, спірних у цій справі, було регламентовано чітку та послідовну процедуру звільнення з посади керівника місцевої прокуратури через невідповідність займаній посаді.

Зазначена процедура складається з наступних етапів: 1) зібрання та розгляд РПУ відповідних матеріалів щодо показників роботи відповідного працівника; 2) прийняття РПУ рішення щодо рекомендації до звільнення або подальшого проходження служби такою особою; 3) вирішення Генеральним прокурором питання щодо звільнення та прийняття відповідного наказу.

Разом з тим, Законом № 1697-VII та Регламентом РПУ гарантовано право прокурора, стосовно якого розглядається питання щодо надання рекомендації про його звільнення з адміністративної посади, на участь у процесі прийняття відповідного рішення.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на те, що 22.01.2019 питання щодо звільнення позивача із займаної ним адміністративної посади було розглянуто РПУ за його відсутності, з порушенням наданого йому права на участь у процесі прийняття відповідного рішення та права на надання пояснень.

Разом з тим, апеляційний суд також враховує, що станом на вказану дату позивач перебував на лікарняному та не мав реальної можливості прибути з м. Маріуполя Донецької обл. до м. Києва на засідання РПУ, але при цьому, напередодні, 21.01.2019 ним було вжито всіх можливих заходів для доведення зазначених обставин до відома РПУ, а саме направлено відповідне клопотання про відкладення розгляду його питання з наведенням причин неявки на офіційні електронні адреси РПУ та ГПУ та отримано ними в цей же день. Також зазначене клопотання було продубльовано позивачем засобами факсимільного і поштового зв`язку.

Крім того, судова колегія враховує, що 21.01.2019 прокурором Донецької області було видано наказ № 55-к, яким виконання обов`язків позивача тимчасово, на період хвороби, покладено на його першого заступника радника юстиції Марченка О.Г.

Зазначене в сукупності з вищевикладеними обставинами та з урахуванням того, що подання про звільнення позивача із займаної посади на засіданні РПУ 22.01.2019 підтримував представник саме Донецької обласної прокуратури, підтверджує обізнаність відповідача-2 щодо поважності причин неявки позивача на таке засідання.

Апеляційний суд також звертає увагу й на те, що подання прокурора області, яке стало підставою для розгляду РПУ питання щодо звільнення позивача із займаної ним адміністративної посади, містить загальну інформацію про роботу Маріупольської місцевої прокуратури № 1 та показники роботи окремих працівників, але в ньому не наведено належного обґрунтування висновку про наявність суттєвих недоліків у роботі саме позивача як керівника та невідповідності його займаній посаді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що допущення вищезазначених процедурних порушень при вирішенні питання щодо звільнення позивача із займаної ним посади зумовлює невідповідність нормам ст.ст. 43, 47 Закону № 1697-VII як рішення РПУ від 22.01.2019 № 1 щодо внесення рекомендації про звільнення позивача з посади керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1, так і прийнятого на його підставі наказу Генерального прокурора України від 23.01.2019 № 5к про звільнення позивача з цієї посади.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 13.03.2019 у справі № 826/25348/15 та від 05.08.2019 у справі № 813/9291/13-а.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності зазначеного рішення РПУ та наказу Генерального прокурора, наявності правових підстав для їх скасування та відновлення порушеного конституційного права позивача на працю шляхом поновлення на посаді, з якої його було звільнено.

При цьому, апеляційним судом враховуються висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.10.2011 по справі «Рисовський проти України», відповідно до яких принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. На них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта-відповідача про те, що підставою для прийняття наказу про звільнення позивача із займаної ним посади стало рішення РПУ і що законодавством, чинним на той час, не було передбачено альтернативної поведінки ГПУ, а тому, він вважає, що спірний наказ прийнято на підставі та у спосіб, визначений законодавством, і в межах наданих йому повноважень, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, наведених вище.

Крім того, у контексті дослідження наведених доводів апелянта, судова колегія також зазначає, що рішення РПУ про звільнення позивача мало рекомендаційний характер, було лише підставою для прийняття Генеральним прокурором відповідного наказу, при винесенні якого він був зобов`язаний чітко та неухильно дотримуватися законодавчо встановленої процедури звільнення працівника з посади внаслідок службової невідповідності, зокрема, ретельно перевірити всі зібрані матеріали та забезпечити позивачу реальну можливість реалізувати надане йому право на надання письмових пояснень.

Твердження третьої особи про те, що під час перевірки Маріупольської місцевої прокуратури № 1 було встановлено неналежне виконання позивачем обов`язків на займаній ним адміністративній посаді, що полягає, зокрема в неналежній організації роботи режимно-секретного органу, у нездійсненні контролю за станом режиму секретності, незабезпеченні належного розподілу обов`язків між працівниками, нездійсненні контролю за якістю процесуального керівництва тощо, апеляційний суд також відхиляє з огляду на вищезазначене та звертає увагу на те, що висновок, складений за результатами такої перевірки не містить об`єктивної оцінки встановлених в ньому обставин саме з точки зору вини позивача як керівника органу, і тим більше, не є і не може бути підставою для позбавлення його права на участь у засіданні РПУ, на якому розглядалося подання прокурора області щодо звільнення його з посади за результатами такої перевірки.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та Прокуратури Донецької області підлягають залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року- без змін.

Розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та Прокуратури Донецької області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 грудня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: