Справа № 755/19594/19
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/19594/19

провадження № 2а/755/553/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.11.2019 року серії ПН МКМ № 001701, прийняту заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Підручним С.І., мотивуючи свої вимоги тим, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців позивач є суб`єктом господарювання та займається підприємницькою діяльністю, право на здійснення якої не потребує отримання окремого спеціального дозволу на працевлаштування іноземців, оскільки така діяльність є відмінною від трудової діяльності і не підпадає під регулювання Закону України «Про зайнятість населення».

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його уповноважений представник не з`явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Азербайджану, має посвідку на тимчасове проживання на території України серії № НОМЕР_2, видану органом № 8011 строком дії до 27 вересня 2020 року та картку платника податків № НОМЕР_1 .

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 з 21.10.2019 року є суб`єктом господарювання та займається підприємницькою діяльністю.

11.11.2019 року між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг оренди робочого місця (коворкінгу), за умовами якого Виконавець зобов`язався протягом строку, визначеного в Договорі надавати Замовнику за плату наступні послуги: передати Замовнику у платне використання робче місце, обладнане та пристосоване для надання Замовником населенню індивідуальних професійних послуг у відповідності до умов цього Договору.

18.11.2019 року Головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Угро О.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ № 001706 щодо вчинення ОСОБА_1, порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме працевлаштувався без відповідного дозволу на застосування праці іноземців за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП.

На підставі зазначеного протоколу заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Підручним С.І. була винесена постанова від 18.11.2019 року ПН МКМ № 001701 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у сумі 5100,00 грн.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-УІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За змістом п. 9 зазначеної норми Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Підпунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому ч. 4 ст. 4 Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства та зобов`язання роботодавця повідомити центральні органи виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері міграції, зайнятості населення та трудової міграції про дострокове розірвання чи припинення трудового договору з таким іноземцем або особою без громадянства (ч. 4 ст. 5 Закону).

Частиною 1 ст. 203 КУпАП визначено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність на законних підставах.

Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону «Про зайнятість населення» без передбаченого цією статтею дозволу здійснюється працевлаштування: 1) іноземців, які постійно проживають в Україні; 2) іноземців, які набули статусу біженця відповідно до законодавства України або одержали дозвіл на імміграцію в Україну; 3) іноземців, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні; 4) представників іноземного морського (річкового) флоту та авіакомпаній, які обслуговують такі компанії на території України; 5) працівників закордонних засобів масової інформації, акредитованих для роботи в Україні; 6) спортсменів, які набули професійного статусу, артистів та працівників мистецтва для роботи в Україні за фахом; 7) працівників аварійно-рятувальних служб для виконання термінових робіт; 8) працівників іноземних представництв, які зареєстровані на території України в установленому законодавством порядку; тощо.

Отже, зазначена норма закону чітко визначає, що право на роботу в Україні без спеціального дозволу мають іноземці, які постійно проживають в Україні, тобто мають відповідний дозвіл на постійне проживання.

Зокрема, іноземців, котрі постійно проживають в Україні (та яким видана посвідка на постійне проживання), приймають на роботу на загальних підставах, тобто для них діє такий самий порядок, що і для українських громадян.

Із долученої до справи довідки (а.с. 9), виданої 30.09.2019 року убачається, що на ім`я ОСОБА_1 була видана посвідка на тимчасове проживання в Україні строком до 27.09.2020 року.

Таким чином, на ОСОБА_1 не розповсюджується норма Закону, яка передбачає право на роботу іноземця без спеціального дозволу.

В поданій позовній заяві позивач зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем, який здійснює власну підприємницьку діяльність, а тому дозволу на працевлаштування не потребується.

27 вересня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення бар`єрів для залучення іноземних інвестицій» № 2058-VIII.

Законом № 2058-VIII внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про зайнятість населення» до Розділу VII «Застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні». Саме даним розділом Закону на сьогодні регулюється процедура працевлаштування іноземців.

Іноземці та/або особи без громадянства, які законно перебувають на території України, при проведенні підприємницької діяльності користуються тими ж правами і наділені тими ж обов`язками, що й громадяни України. За винятками, встановленими Конституцією України чи міжнародними договорами.

Іноземцю для державної реєстрації ФОП (фізичної особи-підприємця) в Україні не потрібно отримувати дозвіл на проживання та інших дозвільних документів.

Для того, щоб іноземець зміг розпочати підприємницьку діяльність на території України та зареєструватися як ФОП, необхідно отримати ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків), в органах державної фіскальної служби.

Отже, іноземний громадянин може провадити будь-яку господарську діяльність і для цього має бути виконана одна умова - наявність посвідки на постійне чи тимчасове проживання.

Виходячи з вищевикладеного,суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП України, що свідчить про протиправність прийнятої суб`єктом владних повноважень постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.11.2019 року серії ПН МКМ № 001701, прийнятої заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Підручним С.І., оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців позивач є суб`єктом господарювання, має посвідку на тимчасове проживання на території України, займається підприємницькою діяльністю, право на здійснення якої не потребує отримання окремого спеціального дозволу на працевлаштування іноземців, оскільки така діяльність є відмінною від трудової діяльності і не підпадає під регулювання Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 9, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов громадянина фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 18.11.2019 року серії ПН МКМ № 001701, прийняту заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Підручним Степаном Івановичем.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 16 грудня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган