Справа № 460/597/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/8012/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Обрізка І.М., Попка Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, ухвалене суддею Махаринець Д.Є. в місті Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 460/597/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року № Ф 1655-51 і сумі 1637 грн. 60 коп. та зобов`язання відповідача внести коригування до особового рахунку.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є фізичною особою-підприємцем, основною діяльністю якого, згідно з пунктом 69.10 КВЕД є «Діяльність у сфері права».

06.02.2019 року відповідач виніс вимогу про сплату боргу з єдиного соціального внеску з тих підстав, що позивач, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не сплатив єдиний соціальний внесок як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Позивач зазначає, що відповідно до положень пунктів 63.1, 63.2, 63.5 статті 63, пунктів 65.2, 65.4 статті 65 Податкового кодексу України, які регулюють порядок обліку платників податків та порядок обліку самозайнятих осіб, особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, не зобов`язана повторно ставати на облік, подавати документи, та сплачувати єдиний соціальний внесок як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Позивач вважає, що виконання вимоги про сплату боргу призведе до подвійної сплати єдиного внеску за результатами здійснення однієї і тієї ж господарської діяльності.

Позивач зазначає, що відповідач порушив його право на свободу здійснення підприємницької діяльності, безпідставно нарахувавши до сплати суму єдиного соціального внеску. На думку позивача, належним способом захисту його порушеного права є скасування вимоги про сплату боргу та коригування його особового рахунку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року № Ф 1655-51 на суму 1637 грн. 60 коп.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Рівненській області внести коригування до особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного внеску у сумі 1637,60 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, посилаючись на положення пункту 1 частини другої статті 6, частини дванадцятої статті 9, пункту 4 частини першої статті 4, пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначає, що особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичними особами-підприємцями, мають сплачувати єдиний внесок як фізичні особи-підприємці та як особи, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Відповідач вважає, що позивач як фізична особа-підприємець і особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, та отримує доходи від цієї діяльності, зобов`язаний формувати та подавати до органів доходів і зборів окремі звіти, відповідно до пункту 16 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435.

Контролюючий орган вказав, що в результаті встановлення позивачу як фізичній особі-підприємцю, ознаки здійснення незалежної професійної діяльності, відповідач, в автоматичному режимі, провів нарахування єдиного внеску позивачу, як фізичній особі-підприємцю, та, як фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Відповідач вважає, що правомірно прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 з 24.02.2015 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, з ознакою економічної діяльності: 69.10 «Діяльність у сфері права» та з 25.02.2015 року взятий на облік як платник єдиного внеску.

04.11.2017 року позивач отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

06.02.2019 року Головне управління ДФС у Рівненській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1655-51 з єдиного внеску в сумі 1637,60 грн., за провадження незалежної професійної (адвокатської) діяльності.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як фізична особа-підприємець, в силу вимог пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску, а тому не повинен його сплачувати ще й як особа, яка здійснює незалежну професійну (адвокатську діяльність), інакше це призведе до подвійної сплати єдиного соціального внеску, що не відповідає меті його сплати.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховний Суд 02 вересня 2019 року розглянув зразкову справу № 520/3939/19 (Пз/9901/10/19) щодо оподаткування самозайнятої особи, яка одночасно зареєстрована як фізична особа-підприємець та прийняв рішення, яке після перегляду 04 грудня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду набрало законної сили.

Ознаками типової справи, яка розглянута Верховним Судом як зразкова є:

1) перебування позивача на обліку контролюючого органу як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичної особи-підприємця та як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність;

2) встановлення контролюючим органом за власною ініціативою платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності, що обумовило виникнення в останнього обов`язку сформувати та подати до органів доходів і зборів окремий звіт;

3) визначення статусу «фізичної особи-підприємця з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності» на рівні підзаконних нормативно-правових актів;

4) можливість подвійного нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за результатами здійснення одного й того ж виду господарської діяльності: як підприємницької, так і незалежної професійної діяльності.

Апеляційний суд встановив, що справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу відповідає ознакам типової справи, які визначив Верховний Суд за результатами розгляду зразкової справи № 520/3939/19 (Пз/9901/10/19).

Тому, в цій справі підлягають застосуванню висновки Верховного Суду висловлені в рішенні від 02 вересня 2019 року, прийнятому за результатами розгляду зразкової справи № 520/3939/19 (Пз/9901/10/19).

Верховний Суд у зразковій справі дійшов висновку, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності цим Законом не передбачено.

Крім того, Верховний Суд зробив висновок, що відповідно до положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330 взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» цей Порядок не передбачає.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), який визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» або встановлений Порядком № 435, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та, відповідно, не подає звітність як такий платник, Верховний Суд дійшов висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу, як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю, ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Відтак, вимога відповідача про сплату боргу з єдиного соціального внеску визнана Верховним Судом у вказаній зразковій справі протиправною та такою, яка підлягає скасуванню.

Апеляційний суд встановив те, що позивач перебуває на обліку та здійснює адвокатську діяльність як фізична особа-підприємець, за цю діяльність сплачує єдиний соціальний внесок, на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність не перебуває та, відповідно, не подає звітність як такий платник, а тому апеляційний суд вважає, що позивач не повинен сплачувати єдиний соціальний внесок, як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року в справі № 460/597/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, виключно з підстав, передбачених частиною 5 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повний текст постанови складений 18.12.2019 року