Справа № 640/10239/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 грудня 2019 року № 640/10239/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Виробничо - комерційна фірма «ЛІА» ЛТД
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 22 квітня 2019 року №144-25,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо - комерційна фірма «ЛІА» ЛТД (далі - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 22 квітня 2019 року №144-25.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі №812/177/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2018 року у справі за позовом ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів, частково задоволено його вимоги, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми «Ю» від 03 лютого 2015 року №11-25 в частині визначення ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД суми податкового зобов`язання в загальному розмірі 2 505 549, 60 грн., у тому числі з податку на додану вартість у розмірі 1 318 399, 50 грн., з яких 878 933, 00 грн. - за основним платежем, 439 466, 50 грн. - штрафні (фінансові) санкції. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. На виконання вказаного рішення ним був погашений податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 718 880, 80 грн. основного боргу, 20 717, 17 грн. - пені. Також, 24 травня 2018 року позивачем був погашений борг зі збору на виноградарство, садівництво і хмелярство у розмірі 190 536, 00 грн.

Крім того, 20 березня 2019 року ГУ ДФС у Луганській області звернулось до ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД з пропозицією розглянути питання щодо погашення заборгованості по Станично - Луганському району у загальній сумі 579 746, 08 грн. ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД направило заперечення з вимогою про списання нарахованої пені, до яких була долучена копія висновку Луганської територіальної ТТП про настання факту дії обставин непереборної сили з 16 липня 2014 року по виконанню законодавчих актів щодо подачі звітності, справляння та сплати податків і обов`язкових платежів.

Позивач зазначив, що будь - якої податкової вимоги про сплату боргу він не отримував, а відповідач приймаючи рішення про опис майна у податкову заставу від 22 квітня 2019 року №144-25 не врахував положення рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яким розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення йому надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

30 липня 2019 року представником ГУ ДФС у м. Києві надано до суду відзив, в якому відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що за даними інформаційно - телекомунікаційних систем контролюючих органів, станом на 16 лютого 2016 року у ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД обліковується податковий борг на загальну суму 2 427 661, 01 грн., у зв`язку із чим ДПІ у Станично - Луганському районі ГУ ДФС у Луганській області сформовано податкову вимогу від 16 лютого 2016 року №144-25.

Також, відповідач посилається на те, що ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД змінило місцезнаходження та з 19 березня 2019 року перебуває на обліку у ГУ ДФС у м. Києві. Станом на 04 липня 2019 року по ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД обліковується заборгованість по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 144 921, 66 грн., по податку на додану вартість у розмірі 270 660, 75 грн., збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства у розмірі 129 957, 10 грн., штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування у розмірі 33 644, 10 грн., акцизному податку у розмірі 850, 00 грн., відтак правових підстав щодо відкликання податкової вимоги від 16 лютого 2016 року №144-25 та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 22 квітня 2019 року №144-25 немає.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД є юридичною особою, основним видом діяльності якої є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 46.39), яке з 18 червня 2001 року було зареєстровано за адресою: Луганська область, Станично - Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. Леніна, 53.

У 2019 році ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД змінило своє місцезнаходження на: м. Київ, вул. Рибальська, 13, офіс 4.

З 19 березня 2019 року ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД перебуває на обліку у ГУ ДФС у м. Києві.

20 березня 2019 року ГУ ДФС у м. Луганській області листом за вих. №2600/9/12-32-54-07-14 повідомило позивача про те, що станом на 20 березня 2019 року по підприємству ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД обліковується заборгованість по Станично - Луганському району в загальній сумі 579 746, 08 грн., у тому числі по податках:

- податок на прибуток - 144 921, 66 грн.;

- податок на додану вартість (пеня) - 270 660, 75 грн.;

- збір на розвиток виноградарства (пеня) - 129 957, 10 грн.;

- штрафні санкції за порушення норм патентування - 33 644, 10 грн.;

- орендна плата за земельні ділянки - 562, 47 грн.

Також, вказаним листом позивачу запропоновано розглянути питання щодо погашення заборгованості до бюджету підприємства по вказаним податкам.

ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД листом від 02 квітня 2019 року за вих. №133 повідомило ГУ ДФС у Луганській області про незгоду з даними, викладеними у листі від 20 березня 2019 року за вих. №2600/9/12-32-54-07-14 та зазначило про те, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком 3 якого смт. Станиця Луганська Луганської області належить до зазначених населених пунктів. Відтак, у відповідності до положень Податкового кодексу України, нарахування фінансових санкцій у вигляді пені та штрафу у розмірі 439 518, 61 грн. є неправомірним.

22 квітня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення про опис майна ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД у податкову заставу №144-25.

ГУ ДФС у м. Києві листом від 23 квітня 2019 року за вих. №76912/10/26-15-17-02-10 «Про надання переліку майна» повідомило позивача, що станом на 22 квітня 2019 року відповідно до інтегрованих карток платника податків сума податкового боргу ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД становить 580 033, 61 грн., а тому на підставі статей 88, 89 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586 йому запропоновано протягом 15 робочих днів з моменту отримання листа надати перелік майна (згідно наданої форми), яке перебуває у власності підприємства (господарському віданні або оперативному управлінні), балансова вартість якого не відповідає сумі податкового боргу, фінансовий звіт за останній період та детальну роз шифровку активів підприємства на день надання документів з метою складання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави.

Незгода позивача із зазначеним рішенням відповідача зумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

За приписами пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає:

у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначені приписи законодавства, прийняття контролюючим органом рішення про опис майна у податкову заставу є способом забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у визначений строк, а саме: суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації; суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу.

З листа ГУ ДФС у м. Києві від 23 квітня 2019 року «Про надання переліку майна» вбачається, що відповідно до інтегрованих карток платника податків станом на 22 квітня 2019 року сума податкового боргу ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД становить 580 033, 61 грн.

Суд зазначає, що у відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу у порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Згідно пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, документом, що підтверджує наявність податкового боргу є податкова вимога контролюючого органу.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією у Станично - Луганському районі ГУ ДФС у Луганській області сформовано податкову вимогу від 16 лютого 2016 року №144-25.

Також, відповідач зазначив, що заборгованість позивача обліковується в інтегрованій картці платника податків.

У той же час, з наданої відповідачем інтегрованої картки вбачається, що станом на 03 грудня 2019 року у позивача обліковується податковий борг у розмірі 280 033, 61 грн.

З огляду на зазначене, розмір податкового боргу позивача підтверджується матеріалами справи.

Жодних доказів щодо оскарження позивачем податкової вимоги від 16 лютого 2016 року №144-25 у судовому порядку, її скасування та відомостей про погашення податкового боргу матеріали справи не містять, відтак, підстави для скасування заходу забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у визначений строк - спірного рішення про опис майна у податкову заставу, відсутні.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятого рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів позивача про неправомірність нарахування відповідачем пені за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань, то суд зазначає, що вказані питання виходять за межі даних позовних вимог, та повинні розглядатись разом з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування податкової вимоги, а не засобу її забезпечення.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо - комерційна фірма «ЛІА» ЛТД відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко