Справа № 620/1170/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1170/19 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про: визнання протиправним та скасування рішення Чернігівського ОУ ПФУ про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , викладені у відмовах від 06.12.2018, 31.01.2019 та від 18.03.2019; визнання протиправною бездіяльності Чернігівського ОУ ПФУ щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язання Чернігівського ОУ ПФУ призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.09.2017 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено про наявність усіх необхідних умов для призначення їй пенсії за віком, що зумовлює обов`язок відповідача призначити і виплачувати їй пенсію на підставі її першого звернення від 01.09.2017. При цьому вважає, що національне і міжнародне законодавство не містять жодної норми обмеження виплати пенсій по факту місця проживання особи, а тому обмеження пенсійних виплат позивачу - громадянці України, яка проживає за кордоном, свідчить про позбавлення її належного майна - пенсії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, яка 06.10.1999 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де 30.04.2004 прийнята на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль (м. Хайфа), що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 14.09.1999 органом 2500, терміном дії до 14.09.2009, який продовжено до 14.09.2019 (т.1 а.с.30-48).

Також судом встановлено, що перед виїздом за кордон позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

У період з 02.08.1976 по 16.09.1999 позивач працювала на різних посадах у Всесоюзному науково-дослідному інституті машин для виробництва синтетичних волокон (пізніше - НВО «Хімтекстильмаш», НВП «Хімтекстильмаш», ВАТ «Хімтекстильмаш», ПАТ «Хімтекстильмаш») та відповідно за вказаний період у неї наявний трудовий стаж 23 роки, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії.

03.08.2017 позивач через представника звернулась до Пенсійного фонду України із заявою, в якій просила визначити уповноважений територіальний орган для розгляду по суті її заяви про призначення пенсії та направити останню за належністю.

Листом від 10.08.2017 Пенсійний фонд України визначив територіальним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії - Чернігівське ОУ ПФУ та направив її заяву про призначення пенсії з доданими документами, необхідними для призначення пенсії, за належністю.

01.09.2017 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності в інтересах позивача, подав безпосередньо до Чернігівського ОУ ПФУ особисту заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, нотаріально посвідчену та апостильовану, що підписана особисто позивачем, підпис якої засвідчений нотаріально.

Вищевказана заява була прийнята Чернігівським ОУ ПФУ разом з усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом від 01.09.2017 на супровідному листі.

Також 19.09.2017 представником позивача було надіслано до Чернігівського ОУ ПФУ оригінал довідки про заробітку плату позивача, яка необхідна для призначення пенсії.

Листами від 24.08.2017 №23481/06 та від 08.09.2017 №24393/02 Чернігівське ОУ ПФУ відмовило позивачу у прийнятті заяв про призначення пенсії з підстав, що позивачем не дотримана вимога особистого звернення до пенсійного органу; у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача; документ, що посвідчує особу позивача, не відповідає Порядку №22-1 та позивачем не надано належним чином засвідчені копії документів, а трудова книжка та паспорт громадянина України не надавались в оригіналах.

Вищевказана відмова оскаржена представником позивача до суду та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 (справа №825/1387/18) позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки представником позивача не було подано до Чернігівського ОУ ПФУ оригіналу трудової книжки позивача.

08.11.2018 представником позивача особисто подано відповідачу усі необхідні оригінали документів з їх копіями, для огляду та засвідчення копій, у тому числі і оригінал трудової книжки.

Листом від 06.12.2018 №29102/02 Чернігівське ОУ ПФУ відмовило позивачу у призначенні пенсії з підстав, що позивачем не надано оригіналів паспорту громадянина України або іншого документу, що засвідчує особу ОСОБА_1 , місце її проживання (реєстрації) в Україні чи посвідку на постійне проживання (у разі, якщо заява надається іноземцем та особою без громадянства) і трудової книжки.

10.01.2019 представник позивача особисто подала Чернігівському ОУ ПФУ нотаріально посвідчені копії документів, необхідні для призначення пенсії, та оригінали останніх для огляду.

Листом від 31.01.2019 №2942/02 Чернігівське ОУ ПФУ відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав ненадання оригіналів паспорту громадянина України або іншого документу, що засвідчує особу ОСОБА_1 , місце її проживання (реєстрації) в Україні.

18.02.2019 представником позивача до Чернігівського ОУ ПФУ надіслані додатково нотаріально посвідчені копії документів ОСОБА_1 ..

Листом від 18.03.2019 №7653/02 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з аналогічних підстав, що і у листі від 31.01.2019 №2942/02.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - член їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону №1058- ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

У свою чергу, за приписами статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України від 11.12.2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-IV (в редакції до 07.10.2009), виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Винятки були встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (частина 2 статті 92 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення»). При цьому відповідний механізм виплати таких пенсій врегульований Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1993 №258 «Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн».

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Разом з тим Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, у зв`язку з чим вони не підлягають застосуванню при вирішенні питань стосовно виплати пенсій громадянам України, які виїхали за кордон.

Таким чином, виходячи із чинного пенсійного законодавства України, особа має право на призначення, отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.

Виходячи з наведених законодавчих норм, позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Оцінюючи зазначені у листах Чернігівського ОУ ПФУ від 06.12.2018 №29102/02, 31.01.2019 №2942/02 та від 18.03.2019 №7653/02 підстави для відмови у задоволенні заяви представника позивача про призначення ОСОБА_1 пенсії, колегія суддів, зазначає наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1 Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Отже передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

З матеріалів справи випливає, що листом від 10.08.2017 Пенсійний фонд України визначив територіальним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії - Чернігівське ОУ ПФУ та направив її заяву про призначення пенсії з доданими документами, необхідними для призначення пенсії, за належністю відповідачу.

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначенні пенсії за віком, зокрема:

- документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637;

- для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01.07.2000 (додатки 1, 3 до Положення); за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам;

- документи про місце проживання (реєстрації) особи, та інші.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку №22-1). Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 Порядку №22-1).

Згідно з пунктом 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 4.1 розділ IV Порядку №22-1).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 4.7 Порядку №22-1).

Аналізуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Чернігівське ОУ ПФУ у листах від 06.12.2018 №29102/02, 31.01.2019 №2942/02 та від 18.03.2019 №7653/02 як на підстави для відмови у задоволенні заяви представника позивача про призначення ОСОБА_1 пенсії посилалось на ненадання оригіналів: паспорту громадянина України або іншого документу, що засвідчує особу ОСОБА_1 , місце її проживання (реєстрації) в Україні чи посвідку на постійне проживання (у разі, якщо заява надається іноземцем та особою без громадянства) і трудової книжки.

Щодо ненадання оригіналу паспорту громадянина України або іншого документу, що засвідчує особу ОСОБА_1 , місце її проживання (реєстрації) в Україні чи посвідку на постійне проживання (у разі, якщо заява надається іноземцем та особою без громадянства), суд зазначає, що подавати оригінал паспорта ОСОБА_1 її представник не має повноважень, оскільки це паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є документом, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Суд зауважує, що передавати свій паспорт іншій особі в користування заборонено.

Водночас суд звертає увагу, що приписи Порядку №22-1 не вимагають додавати до заяви про призначення пенсії оригінал паспорту.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 Порядку №22-1).

В даному випадку звертався із заявою уповноважений представник позивача, який мав при собі оригінал власного паспорту і довіреності, посвідченої нотаріально, та подав нотаріально посвідчену копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон - заявника, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою України, дата її народження - 27.09.1953, також паспорт містить відмітки, що позивач постійно проживає в Ізраїлі та перебуває на консульському обліку в Посольстві України в державі Ізраїль (м. Хайфа), що повністю відповідає вимогам, зазначеним у Порядку №22-1 щодо підтвердження інформації про особу позивача, місце її проживання та вік, як того вимагають вищевказані пункти 2.9 та 2.23 Порядку №22-1.

Відповідно до статті 5 Закону України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Порядок №22-1 не містить вимоги щодо виду паспорту, який необхідно пред`являти заявнику, коли він звертається з заявою про призначення/поновлення пенсії, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що подаватись може як внутрішній паспорт громадянина України, так і паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

До того ж, відповідно до підпункту б пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України від 20.11.2012 №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Також суд встановив, що як на момент подання заяви про призначення пенсії, так і на момент ухвалення рішення у даній справі, паспорт громадянина України для виїзду за кордон - позивача є дійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставними посилання відповідача на ненадання оригіналу паспорта громадянина України або іншого документу, що засвідчує особу ОСОБА_1 , місце її проживання (реєстрації) в Україні чи посвідку на постійне проживання (у разі, якщо заява надається іноземцем та особою без громадянства) під час подання уповноваженим представником позивача документів для призначення позивачу пенсії.

Крім того суд відхиляє посилання відповідача на неподання представником позивача оригіналу трудової книжки, оскільки у судовому засіданні встановлено, що останнім було подано копію трудової книжки, нотаріально посвідчену, та оригінал для огляду, а відповідно до пункту 2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Колегія суддів, зазначає, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 не передбачено таких підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії, як проживання за кордоном - в Ізраїлі та відсутність міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 18.09.2018 у справі №522/535/17, від 19.09.2018 у справі №766/1519/17, від 31.01.2019 у справі №520/9721/16-а, від 12.03.2019 у справі №127/2126/17 та від 13.06.2019 у справі №204/1134/17 (2а/204/91/17), висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова