Справа № 820/5682/14
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2019 року

Київ

справа №820/5682/14

адміністративне провадження №К/9901/8596/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Горбатюку В.С.,

за участю:

представника позивача Клячко М.Ю.,

представника відповідача Мулик К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД" на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 (головуючий суддя Русанова В.Б., судді: Ральченко І.М., Присяжнюк О.В.) у справі №820/5682/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД" звернулося до адміністративного суду з позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції ТОВ "Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД" звернулося з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції. У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.11.2015 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД" на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 у справі №820/5682/14.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №820/5682/14 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" цього кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 20.11.2019 касаційну скаргу ТОВ "Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД" на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 у справі №820/5682/14 призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.12.2019 о 12.00год.

Ухвалою суду від 04.12.2019 розгляд справи призначено у режимі відеоконференції на 10.12.2019 о 12год.

У судовому засіданні 10.12.2019 ухвалою без виходу до нарадчої кімнати здійснено заміну відповідача його правонаступником, а саме: СДПІ з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального ГУ ДФС замінено на Офіс великих платників податків ДФС.

В обґрунтування касаційної скарги, позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції вимог статтей 14, 102, 135 Податкового кодексу України, Позивач вважає, що суд безпідставно стверджує про відсутність правових підстав для обліку позивачем товарно-матеріальних цінностей на позабалансових рахунках та що такі цінності набули статусу безоплатно отриманого майна. При цьому, апеляційний суд в порушення положень КАС України не врахував висновки і мотиви наведені в ухвалі Вищого адміністративного суду України та не дослідив договори позивача з замовниками на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт, не встановив, коли закінчились строки дії договорів, не з`ясував яке спецустаткування залишилося у позивача після закінчення строку дії договорів і закінчення трирічного строку позовної давності. Як наголошує позивач, спецобладнання, що обліковується Товариством на позабалансових рахунках знаходяться у позивача у зв`язку із здійсненням технічного та авторського нагляду після виконання дослідно-конструкторських робіт та належать на праві власності контрагентам позивача. Крім того, суд апеляційної інстанції підтвердив суму нарахованого відповідачем податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств без обговорення питання щодо призначення судової експертизи з метою перевірки правильності обрахунку податковим органом кількості та вартості майна, відповідно, правильності обрахунку грошового зобов`язання, визначеного спірним рішенням. Окрім іншого, позивач вважає, що податковий орган мав право самостійно визначити суми грошового зобов`язання платника податків та застосовувати штрафні санкції протягом 1095 днів, відлік яких почався 10.02.2009 та закінчився 10.02.2012. Таким чином, період проведення перевірки на підставі якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а саме з 01.04.2012 по 31.12.2012, відтак позивач не мав права перевіряти правильність даних податкової декларації позивача з податку на прибуток підприємства поданої за 4 квартал 2008 року (декларації за 2008 рік) та раніше поданих декларацій. Станом на 01.04.2012 (початок періоду за який провадилась перевірка), як і поготів, станом 30.01.2013 (дата прийняття податкового повідомлення-рішення), закінчились строки давності для самостійного визначення контролюючим органом сум грошових зобов`язань платників податків та граничні строки застосування штрафних санкцій щодо спецустаткування по договорам на науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, які припинили дію у 3 кварталі 2005 року; тим більше, такий строк закінчився щодо договорів на науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, які припинили дію у 2 кварталі 2005 року та раніше.

Відповідачем подані заперечення на касаційну скаргу, де податковий орган наголошує, що після виконання обумовлених робіт, закінчення строку виконання договорів - таке майно повинно бути повернуто фактично власнику, а у разі непередання устаткування належному власнику - підлягає оприбуткуванню на балансі підприємства та включенню у вартість такого майна до складу інших доходів позивача. Відповідач звертає увагу, що станом на 01.12.2012 строк дії договорів з замовниками закінчився, у свою чергу, товарно-матеріальні цінності рахуються на позабаласнових рахунках позивача. У ході проведеної перевірки встановлено, що умовами договорів та додаткових угод не передбачено відповідального зберігання чи технічний нагляд виконавця робіт за спецустаткуванням, яке належить замовнику. Як зауважує відповідач, Товариством не надано договорів з власниками спецобладнання щодо подальшого зберігання цього товару та здійснення за ним технічного (авторського) нагляду. Крім того, відповідач посилається на вимоги Положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.1996 №830, де визначено, що залишене у виконався після завершення чи припинення робіт обладнання повинно бути проінвентаризовано та оприбутковано на балансі виконався, як безоплатне отримання майна. Відповідач наголошує, що у матеріалах справи містяться відомості, на які посилається позивач, стосовно зберігання товарно-матеріальних цінностей за номерами замовлень та номенклатурою, проте у них відсутні номери договорів, згідно з якими їх виготовили та відсутні підписи і печатки осіб, відповідальних за зберігання, що свідчить про юридичну дефектність вказаних документів. Також, перелік спецустаткування та договорів, на підставі яких здійснювалося виготовлення, наведений у додатку до акту, у яких визначено сторони договору, предмет, строк дії, проте у текстах договорів відсутні номери замовлень, що унеможливлює співставлення договорів з замовленнями.

У судовому засіданні представники сторін висловили свої позиції. Позивач підтримав доводи касаційної скарги про скасування рішення суду апеляційної інстанції, просив касаційний суд залишити в силі рішення суду першої інстанції. Відповідач проти задоволення касаційної скарги заперечував, просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а суду апеляційної інстанції - без змін.

Розглянувши касаційну скаргу ТОВ "Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД" на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015, судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови про скасування рішення судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Науково-виробниче підприємство "Хартрон-Аркос ЛТД" (ТОВ) зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Харківської міської ради 02.12.1997, код 25184774, перебуває на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального ГУ Міндоходів, є платником ПДВ. Видами діяльності ТОВ "Хартрон-Аркос ЛТД" за КВЕД-2010 є: 72.19 дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук, 30.30 виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування, 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 62.01 комп`ютерне програмування, 26.20 виробництво комп`ютерів і периферійного устаткування, 33.20 установлення та монтаж машин і устаткування.

Посадовими особами податкового органу була проведена документальна планова перевірка ТОВ «Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.03.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.03.2013.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 138.8 статті 138, пункту 139.1 статті 139 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період, що перевірявся, у сумі 3509944,00грн.;

пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, підпункту «б» пункту 3, пункту 10 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 79082,00грн.;

пункту 176 статті 176 Податкового Кодексу України та підпунктів 3.1.13, 3.7.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1020 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.01.2011 №46/18784, а саме: у звітному розрахунку за формою 1- ДФ за 4 квартал 2012 року інформація про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків надана не в повному обсязі та з помилками;

підпункту «г» пункту 4 статті 5 декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», в результаті чого проведено розрахунки в іноземній валюті на загальну суму 2003,48 доларів США з резидентом України без одержання Індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій з використанням іноземної валюти на території України як засобу платежу.

За результатами перевірки складено акт від 14.10.2013 №126/41-10-03 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 30.10.2013 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 5'264'916,00грн., з яких 3509944,00грн. - за основним платежем та 1754972,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 30.10.2013 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 118623,00грн., з яких 79082,00грн. - за основним платежем та 39541,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 30.10.2013 №, яким позивачу нарахована штрафна санкція за порушення вимог валютного законодавства на суму 16013,82грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2014 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 30.10.2013 №, від 30.10.2013 № та від 30.10.2013 №.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2014 скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.10.2013 № та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. В інший частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.2015 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2014 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014 в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.10.2013 № скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті позовних вимог постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014 залишено без змін.

Суд касаційної інстанції зауважив, що висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 30.10.2013 № та від 30.10.2013 № є правильним.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 30.10.2013 № касаційний суд вказав, що не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій в цій частині, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з`ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 30.10.2013 № суд першої інстанції виходив з відсутності факту безоплатного отримання позивачем товарів, що обліковуються позивачем на позабалансових рахунках 01.1, 02.1 на загальну суму 16'694'296,90грн. та знаходяться у позивача у зв`язку зі здійсненням технічного та авторського нагляду після виконання дослідно-конструкторських робіт, а також належать на праві власності контрагентам позивача на підставі господарський договорів щодо виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що спецустаткування після закінчення строку дії договорів на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт не було повернуто власнику таких товарів та власник не витребував у позивача належні йому ТМЦ, а сторони не домовлялися про відповідальне зберігання та оренду останніх, тому такі ТМЦ набувають статусу безоплатно отриманих товарів.

Вищий адміністративний суд України зауважив, що для правильного вирішення справи під час нового розгляду судам необхідно з`ясувати яке спецустаткування залишилося у позивача після закінчення строку дії договорів із замовниками на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт та закінчення трирічного строку позовної давності по ним, а також чи передбачалося цими договорами або додатковими угодами проведення позивачем авторського нагляду із залишенням продукції на території підприємства. Продукція, яка залишилися у підприємства після виконання договорів по яким закінчився трирічний строк позовної давності, та по якій не було передбачено залишення устаткування у володінні позивача для проведення авторського нагляду має розцінюватися як безоплатно отримана. У випадку встановлення судами обставин щодо наявності у позивача такого устаткування (яке розцінюється як безоплатно отримане) судам необхідно обговорити питання щодо призначення судової експертизи з метою перевірки правильності обрахунку податковим органом кількості та вартості такого майна та відповідно правильності розрахунку грошового зобов`язання, визначеного спірним рішенням.

За наслідками нового розгляду постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 позов задоволено. Зокрема, суд посилався на те, що підставою виникнення спірних правовідносин стало те, що позивач декілька років обліковував на позабалансовому рахунку ТМЦ, що йому не належали, але на думку ДПІ, ТМЦ повинно було поставити на баланс. Облік на позабалансовому рахунку ТМЦ, на думку ДПІ є неправомірним, що призвело до несплати податку. Як вказав суд, матеріалами справи встановлено, що первинні документи бухгалтерського та податкового обліку позивача, які надані ним в підтвердження визначення доходів та формування валових витрат, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Доказів зворотнього, судовим розглядом справи не встановлено. Суд дійшов висновку, що ТМЦ, які обліковуються позивачем на позабалансових рахунках 01.1., 02.1 на загальну суму 16'694'296,90грн., є власністю третіх осіб. Підстав для обліку на балансі немає.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи рішення, апеляційний суд відхилив посилання позивача на те, що зобов`язання по проведенню авторського нагляду виникають у позивача в силу статті 174 Господарського кодексу України, статтей 2, 3 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації «Про співробітництво в галузі створення та експлуатації ракетно-космічної та ракетної техніки», ГОСТів та СОУ ДКА, а тому не потребують оформлення в окремий договір, тому як, питання залишення виготовленої продукції на території його підприємства з метою проведення авторського нагляду має врегульовуватися договірним шляхом. Суд зауважив, що таких договорів не надано ні податковому органу, під час перевірки, ні суду. Таким чином, продукція, яка залишилась у підприємства після виконання договорів, по яким закінчився трирічний строк позовної давності, та по якій не було передбачено залишення устаткування у володінні позивача для проведення авторського нагляду має розцінюватися як безоплатна отримана.

Колегія суддів апеляційного суду погодилась з висновками податкового органу, що спецустаткування, яке обліковується позивачем на позабалансових рахунках, після спливу строку закінчення дії договорів є безоплатно отриманими та підлягає відображенню у податковому обліку у складі інших доходів в силу вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 30.10.2013 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 5'264'916,00грн.

Підставою збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток слугували висновки податкового органу про безоплатне отримання позивачем товару, яке обліковується на позабалансових рахунках та невключення у 4 кварталі 2012 року до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, вартості товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), а також та порушення пункту 138.8. статті 138, підпункту 139.1.6. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, що відбулося внаслідок завищення позивачем витрат понесених по взаємовідносинам з ТОВ «ХарківТехноТрейд».

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 20.05.2015 по даній справі вже висловив позицію з приводу висновків щодо порушення позивачем вимог пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України по взаємовідносинам з ТОВ «ХарківТехноТрейд» та звернув увагу, що доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з ТОВ «ХарківТехноТрейд» підтверджується матеріалами справи, зокрема, наданими позивачем договором, податковими накладними, видатковими накладними, рахунками-фактурами, довіреностями на отримання товарів, прибутковими ордерами, банківським виписками, подорожніми листами службового легкового автомобіля. Крім того, ТОВ «ХарківТехноТрейд» було зареєстровано в установленому законом порядку, знаходилося на обліку в податковому органі, мало свідоцтво платника ПДВ. Таким чином, касаційний суд вказав, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з ТОВ «ХарківТехноТрейд».

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137 цього Кодексу, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 135.2. статті 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 135.5.4. пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, інші доходи які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Підпунктом 14.1.13. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що до безоплатно наданих товарів, робот, послуг, належать: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

У справі, що розглядається, позивач обґрунтовує свою позицію тим, що спецобладнання, яке обліковується Товариством на позабалансових рахунках знаходиться у позивача у зв`язку із здійсненням технічного та авторського нагляду після виконання дослідно-конструкторських робіт та належать на праві власності контрагентам позивача.

Як вказав Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 20.05.2015 за наслідками касаційного перегляду судових рішень у даній справі, авторський нагляд - це комплекс робіт, який здійснюється у процесі виготовлення, ремонту, складання, монтування та налагодження продукції з метою перевіряння виконання та дотримання вимог, встановлених у конструкторській та технологічній документації.

Разом з тим, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що у випадку здійснення підприємством авторського нагляду у нього у володінні залишаються об`єкти такого нагляду. Тобто, питання залишення виготовленої позивачем продукції на території його підприємства з метою проведення авторського нагляду має врегульовуватися договірним шляхом.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій здійснили дослідження договорів із замовниками на виконання робіт. За результатами якого, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування спірного рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що питання залишення виготовленої продукції на території його підприємства з метою проведення авторського нагляду має врегульовуватися договірним шляхом. Таких договорів суду не надано.

При цьому, судами не з`ясовано обставини щодо встановлення, яке спецустаткування залишилося у позивача після закінчення строку дії договорів із замовниками на виконання робіт, та закінчення трирічного строку позовної давності по ним, а також чи передбачалося цими договорами або додатковими угодами проведення позивачем авторського нагляду із залишенням продукції на території підприємства, не виконавши вимоги суду касаційної інстанції під час нового розгляду справи.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою правильність визначення об`єкта оподаткування, оскільки продукція, яка залишилася у підприємства після виконання договорів, по яким закінчився трирічний строк позовної давності, та по якій не було передбачено залишення устаткування у володінні позивача для проведення авторського нагляду має розцінюватися як безоплатно отримана і підлягає оподаткуванню, у випадку встановлення судами обставин щодо наявності у позивача такого устаткування (яке розцінюється як безоплатно отримане).

Разом з тим, судами не виконано перевірку правильності обрахунку податковим органом кількості та вартості такого майна (у випадку встановлення судами обставин щодо наявності у позивача устаткування, яке розцінюється як безоплатно отримане) та відповідно правильності розрахунку грошового зобов`язання, визначеного спірним рішенням.

Також, судами проігноровано доводи сторін щодо спірних обставин у справі, зокрема, позивача щодо законності визначення періоду проведення перевірки, правомірності початку строку визначення суми грошового зобов`язання, встановлення строку давності для самостійного визначення контролюючим органом сум грошових зобов`язань платників податків та граничні строки застосування штрафних санкцій. У свою чергу, відповідач наголошував, що у матеріалах справи містяться відомості, на які посилається позивач, стосовно зберігання товарно-матеріальних цінностей за номерами замовлень та номенклатурою, проте реквізити угод свідчать про юридичну дефектність вказаних документів.

Зазначені обставини залишені судами поза увагою, у повній мірі не з`ясовані. Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки доводам сторін у справі, щодо правомірності оспорюваних нарахувань. Вказане позбавляє касаційну інстанцію можливості перевірити юридичну оцінку, надану судами попередніх інстанцій всім обставинам справи.

Наведені судами обставини не можуть свідчити про відповідність рішень судів першої та апеляційної інстанцій вимогам статті 242 КАС України (у чинній редакції), статті 159 КАС України (у редакції до 15.12.2017) щодо обґрунтованості судового рішення.

З вказаного слідує, що доводи та вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими.

Верховний Суд наголошує, що суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв`язку за правилами статті 90 КАС України та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 КАС України (у чинній редакції), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи.

З урахуванням викладеного, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у даній справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами попередніх інстанцій під час розгляду справи порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Суд наголошує, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, достатніми, належними та допустимими.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд звертає увагу, що як унормовано частиною п`ятою статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство ХАРТРОН-АРКОС ЛТД" задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду