Справа № 280/2340/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/2340/19

головуючий суддя І інстанції - Максименко Л.Я

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.08.2019 року в адміністративній справі № 280/2340/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання неправомірною та скасування постанови Головного Управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП 1484/5/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 21.08.2018 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.08.2019 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 1484/5/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 21.08.2018 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Запорізькій області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірна постанова була прийнята останнім на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, у період з 02.08.2018 по 03.08.2018 інспектором праці Савочкою В.В. (службове посвідчення №5), відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ЗП/484/5/АВ від 03.08.2018 року.

За результатом проведеного відвідування, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем приписів ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, оскільки з 29.05.2018 по 03.07.2018 у ФОП ОСОБА_1 виконувала роботу бармена ОСОБА_2 . З 29.05.2018 по 03.07.2018 трудовий договір ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не укладався. При перевірці ФОП ОСОБА_1 укладений в письмовій формі трудовий договір з ОСОБА_2 від 29.05.2018 не надано….Встановлено, що ОСОБА_2 з 29.05.2018 було допущено до роботи без повідомлення Мангуської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області - центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі Акту № ЗП/484/5/АВ від 03.08.2018 інспектором праці Савочкою В.В. складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення від 06.08.2018 № ЗП/1484/5/АВ/П/ПТ.

10.08.2018 заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. прийнято рішення щодо розгляду справи про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України на 21 .08.2018 о 16 год.00 хв.

14.08.2018 позивачу надіслано лист вих. № 08/03.4-06/6224 із повідомленням про дату та час розгляду справи та запрошенням взяти у ньому участь.

21.08.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП1484/5/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 111690.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні підстави, передбачені абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, для прийняття оспорюваного рішення, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно п.п. 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Згідно п. 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що на Державну службу України з питань праці (Держпраці) покладено обов`язок по здійсненню державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами, зокрема, шляхом проведення інспекційних відвідувань, за результатом якого складається акт.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Приписами абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.03.2019 року по справі № 802/2066/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для висновків відповідача відносно допущення позивачем до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору та, як наслідок, порушення позивачем приписів ст. 24 Кодексу законів про працю України були пояснення самої ОСОБА_2 , які надавались під час здійснення контрольних заходів Державною фіскальною службою та взяті з матеріалів перевірок, які надійшли до ГУ Держпраці у Запорізькій області.

Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необґрунтованості вказаних висновків відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2018 року ОСОБА_2 було надано пояснення, в якій остання зазначила, що 03.07.2018 року, в момент перевірки, працювала барменом у ФОП ОСОБА_1 з 29.05.2018 року з веденням трудової книжки по трудовому договору з режимом роботи 4/3 з 08.00 по 20:00. Заробітну плату отримувала щонедільно (а.с. 35).

Між тим, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих 03.08.2018 року інспектору праці Савочці В.В., остання зазначила, що з 05.07.2018 року працює барменом-бариста у ФОП ОСОБА_1 , до цього часу працювала у ТОВ "Київсвіт" з 28.05.2018. Зазначено, що в період з 29.05.2018 року по 03.07.2018 року ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_1 не працювала та не отримувала заробітну плату. Також ОСОБА_2 вказує, що 24.06.2018 до кафе "Качелі" прийшли якісь перевіряючі, які спитали де вона працює, на що ОСОБА_2 відповіла, що у ТОВ "Київсвіт", але має намір перейти працювати до ФОП ОСОБА_1 , оскільки бажає залишитись мешкати у м. Бердянськ. ОСОБА_2 зазначила, що перевіряючі наказали написати пояснення під їх диктовку, і за яким зазначалось, що вона працює у ФОП ОСОБА_1 (а.с. 36-37).

Отже, в поясненнях наданих представникам відповідача, ОСОБА_2 спростувала факт наявності неоформлених трудових відносин з позивачем до 05.07.2018 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.04.2018 року між ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Київсвіт" було укладено договір про спільну діяльність.

Відповідно до п. 1 наведеного Договору, сторони за договором приймають на себе зобовязання об`єднати внески і зусилля для здійснення сумісної підприємницької діяльності з метою отримання прибутку.

Згідно п. 5.3 Договору, сторона-3 за договором (ТОВ "Київсвіт") зобов`язується найняти персонал кухні (повара, помічників повара, судомийки) та офіціантів, у кількості достатній для нормальної роботи кафе, беручи на себе відповідальність за їх оформлення та діяльність; вжити заходів по найму персоналу бару (барменів-бариста) для виконання робіт за договором згідно вимог чинного законодавства, беручи відповідальність за їх оформлення та діяльність.

З трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що остання була працевлаштована на ТОВ "Київсвіт" на посаду бармена згідно наказу від 27.05.2018. Звільнена за згодою сторін 03.07.2018. 04.07.2018 - прийнята на роботу бармена-бариста у ФОП ОСОБА_1 .

Факт працевлаштування ОСОБА_2 у позивача також підтверджується копією наказу № 1-к від 04.07.2018 про прийняття на роботу з 05.07.2018 ОСОБА_2 та трудового договору від 05.07.2018.

Отже, пояснення ОСОБА_2 , відносно працевлаштування у ТОВ "Київсвіт" з 29.05.2018 року по 03.07.2018 року відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наданими документами.

Також, постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.11.2018 року по справі № 310/7586/18 (3/310/2152/18) провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вказаним правопорушенням було закрито.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з зазначеного вбачається, що в судовому порядку було встановлено факт працевлаштування ОСОБА_2 у ТОВ «Київсвіт» у період з 29.05.2018 року по 03.07.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем не було надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували факт допуску позивачем до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору та, як наслідок, порушення останнім, приписів ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем постанови № ЗП 1484/5/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 21.08.2018 року та необхідності її скасування.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.08.2019 року в адміністративній справі № 280/2340/19 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на підставі та в порядку, передбаченому ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко