Справа № 120/2326/19-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2326/19-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

17 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року (рішення прийнято у м. Вінниці, повний текст рішення складено 09.10.2019, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018.

2. У обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він, як учасник бойових дій, має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Проте, у зв`язку з настанням особливого періоду в 2016-2018 роках позивач не мав змоги нею скористатись. Наказом відповідача 15.07.2018 позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я, знято з усіх видів забезпечення та виключено із списків особового складу військової частини, однак грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2016-2018 роки, як учаснику бойових дій, йому не нараховано та не виплачено. Не погоджуючись з цим, позивач 14.06.2019 звернуся до відповідача з проханням здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. За результатами розгляду цього звернення, відповідач надав відповідь, у якій повідомив, що відсутні будь-які правові підстави щодо виплати такої компенсації. Додатково, позивач повідомив, що перебуваючи в основній щорічній відпустці за 2018 рік, у період з 24.01.2018 по 07.02.2018 він знаходився на стаціонарному лікуванні в Немирівській ЦРЛ. З огляду на це, він звернувся з відповідним рапортом до відповідача про продовження терміну відпустки на 15 днів (з 03.03.2018 по 17.03.2018 включно). Вказаний рапорт проігноровано відповідачем, а основну щорічну відпустку не продовжено.

3. Ухвалою суду першої інстанції від 09.10.2019 позовну заяву в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018, залишено без розгляду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.10.2019 позов задоволено.

5. Визнано протиправною бездіяльність Управління СБУ у Вінницькій області щодо ненархування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018.

6. Зобов`язано Управління СБУ у Вінницькій області нарахувати й виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки ОСОБА_1 як учаснику бойових дій за період 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

7. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, у зв`язку з чим, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

8. Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що з настанням особливого періоду законом визначено та обмежено види відпусток, які можуть надаватися військовослужбовцям в особливий період, серед яких додаткова відпустка, як учаснику бойових дій. Оскільки надання військовослужбовцям в особливий період відпусток здійснюється відповідно до пунктів 17-21 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому військовослужбовці протягом зазначеного періоду не набувають права на додаткову відпустку передбачену статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Крім того, додаткова відпустка учасникам бойових дій відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» не має обов`язкового щорічного характеру, вона не надається у наступному році у разі її невикористання в минулому році, зокрема і при звільненні з військової служби в порядку передбаченому пунктом 15 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, грошова компенсація за всі невикористанні дні відпустки для учасників бойових дій відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також не може виплачуватися, оскільки відпустка на яку військовослужбовець не набув права, не може вважатися невикористаною.

9. Також вказав, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що протягом 2016-2018 років від позивача не надходило рапорту про надання йому додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів або рапорту на виплату грошової компенсації за ненадання такої відпустки. При цьому, позивач не зазначав про необхідність виплати йому такої грошової компенсації перед своїм звільненням з військової служби.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

10. Судом першої інстанції встановлено, що 19.04.2016 позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням.

11. Позивача 15.07.2018 згідно наказу відповідача № 174-ос від 10.07.2018 звільнено з військової служби за станом здоров`я, виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

12. 14.06.2019 позивач звернувся до відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Позивач зазначив, що грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки йому як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби не нараховано та не виплачено. З огляду на це, позивач просив відповідача здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018.

13. За наслідками розгляду вказаного звернення відповідач листом від 11.07.2019 за № 53/С-20/8 вказав на відсутність правових підстав щодо виплати позивачеві на день звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, адже грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки виплачується лише працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства А І групи.

14. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, позивач звернувся до суду із цим позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

15. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що відповідач не надав жодних доказів порушення судом першої інстанції норм матеріального права щодо правильного застосування положень законодавства, яким регламентовано порядок проходження військової служби та виплату грошового забезпечення військовослужбовцями СБУ. Вважає, що апеляційна скарга ідентична відзиву на адміністративний позов, за виключенням абзацу щодо розгляду Великою Палатою Верховного суду справи № 620/4218/18. Вказує, що відповідачу відомо про наявність рішення Верховного Суду від 16 травня 2019 року зразковій справі № 620/4218/18, однак зловживаючи своїм правом оскарження рішення суду, відповідач свідомо затягує набрання законної сили рішенням суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 120/2326/19-а.

16. Відповідач вважає, що з настанням особливого періоду законом визначено та обмежено види відпусток, які можуть надаватися військовослужбовцям в особливий період, серед яких відпустка як учаснику бойових дій. Згідно наказу відповідача № 174-ос від 10.07.2018 позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я та з 15.07.2018 року виключено зі складу військової частини. 19.04.2016 року позивач отримав статус учасника бойових дій. Між тим, протягом 2016-2018 років від позивача не надходило рапорту про надання йому додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком на 14 календарних днів або рапорту на виплату грошової компенсації за ненадання такої відпустки. При цьому, позивач не зазначав про необхідність виплати йому такої грошової компенсації перед своїм звільненням з військової служби.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

17. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу наявності у військовослужбовця, звільненого з військової служби, права на отримання при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначених підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

18. У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

20. Статтею 4 Закону України «Про відпустки» (далі ЗУ «Про відпустки») установлені такі види відпусток: щорічні відпустки; основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

21. Відповідно до вимог ст. 16-2 ЗУ «Про відпустки» учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

22. Пунктом 12 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

23. Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

24. Статтею 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток.

25. Відповідно до п. 8 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

26. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

27. Пунктом 14 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

28. У п. 17 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

29. Згідно п. 18 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

30. У відповідності з п. 19 ст. 10-1 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (в особливий період під час дії воєнного стану) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

31. Особливий період, згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», це - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

32. Зазначений «особливий період» розпочався з 17.03.2014, з моменту оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 і триває на даний час.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

33. Системний аналіз наведених норм доводить, що відпустка є своєрідним гарантованим державою соціальним захистом військовослужбовців та членів їх сімей. Так, поряд із щорічними відпустками, військовослужбовці мають права на отримання додаткової. Додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою. Надання військовослужбовцю-учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено та поставлено в залежність від наявності або відсутності дії «особливого періоду».

34. Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

35. У особливий період, з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки припиняється.

36. Так, норми ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

37. Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач протиправно не здійснив розрахунку щодо нарахування та виплати останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2016-2018 роки.

38. Даний висновок узгоджуються з висновками, зазначеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18.

39. Судом встановлено, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у 2016-2018 роках, а отже набув право на отримання грошової компенсації замість них у зв`язку із звільненням зі служби.

40. Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

41. Крім того, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

42. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016-2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551, тому відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані у 2016-2018 роках календарні дні додаткової відпустки.

43. Безпідставними є доводи скаржника про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку, оскільки припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

44. Також безпідставним є посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відсутність поданого позивачем під час проходження військової служби відповідного рапорту про надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік унеможливлює нарахування та виплату компенсації за таку відпустку, оскільки право позивача на компенсацію всіх невикористаних днів відпусток гарантоване чинним законодавством України.

45. Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при прийнятті рішення суду, тому підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

46. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

47. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

48. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

49. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

50. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі 17 грудня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.