Справа № 826/11114/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Бєлової Л.В.,

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-електросвіт" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-електросвіт" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень, -

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Флексо Прінт Плюс" (далі - Позивач, ТОВ "Флексо Прінт Плюс") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, у подальшому заміненого на правонаступника - Державну податкову інспекцію у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ДПІ у Солом`янському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.12.2013 року № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявні у матеріалах справи первинні документи не містять безумовних доказів реальності господарських операцій між ТОВ " Вірма-електросвіт " та ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Ін-Текс», ТОВ «БКУ-М-Пост».

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що правомірність формування податкового кредиту підтверджується належним чином оформленими податковими накладними, а невиконання контрагентами обов`язку зі сплати податку не має мати негативних наслідком для іншого суб`єкта господарювання.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що на підставі направлень від 14.03.2018 року № 411/26-15-14-04-03, № 412/26-15-14-04-03, відповідно до п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 06.03.2018 року № 3524 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "БКУ-М-ПОСТ" за березень 2016 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ін-Текс" за квітень 2017 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Софт-Портал" за квітень 2017 року.

За результатами проведеної перевірки був складений акт №288/26-15-14-04-03/35911101 від 27.03.2018 року.

Перевіркою встановлено наступні порушення:

1) п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 , п. 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 117 388 грн, в т.ч. за березень 2016 року на суму 29 688 грн, за квітень 2017 року на суму 87 700 грн;

2) п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищене від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за квітень 2017 року на суму 13 738 грн.

На підставі акту перевірки були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 02.05.2018 року № про нарахування податку на додану вартість у розмірі 117 388,00 грн та штрафних санкцій у розмірі 58 694 грн;

- від 02.05.2018 року № , яким зменшене від`ємне значення ПДВ у розмірі 13 738,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

12.07.2018 року позивач отримав рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 10.07.2018 року, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період мали вплив взаємовідносини з ТОВ "БКУ-М-ПОСТ", ТОВ "Ін-Текс", ТОВ "Софт-портал".

Так, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за березень 2016 року при взаємовідносинах з ТОВ "БКУ-М-ПОСТ", встановлено його завищення на загальну суму 29 688 грн грн.

Між позивачем та ТОВ "БКУ-М-ПОСТ" був укладений договір про надання послуг №3965 від 25.01.2016 року, відповідно до якого позивач (Замовник) доручає ТОВ "БКУ-М-ПОСТ" (Виконавець), а виконавець зобов`язується надати послуги з пошуку замовлення, а саме: пошук і залучення клієнтів (юридичних осіб і індивідуальних підприємців), для укладення договорів із замовником, пошук і залучення замовлень на придбання товарів Замовника.

Відповідно до мов п. 1.4 вказаного договору, надання послуг буде підтверджуватись актом про надання послуг, наданих Виконавцем і підписаний сторонами.

До перевірки був наданий акт про надання послуг № 1 від 21.03.2016 року, який підписаний від імені позивача - генеральний директор Пахольченко Л.В., від імені ТОВ "БКУ-М-ПОСТ" - директором Пономаренко В.В.

Зі змісту вказаного акту неможливо дослідити сутність виконаних робіт та їх об`єм. Суду не надано розшифровки послуг з пошуку замовлень, а саме інформації, яким чином здійснювався пошук та залучення клієнтів, проводилась агітація та переговори з майбутніми клієнтами. Акт містить лише посилання на рахунок №ВР-00000750 від 19.02.2016 року на суму 1 399 032,63 грн.

Також, в матеріалах справи наявний акт від 20.03.2018 року № 479/26-15-14-04-03 про ненадання до проведення позапланової документальної виїзної перевірки первинних документів з цих питань.

На підтвердження виконання господарських операцій з ТОВ "БКУ-М-ПОСТ" позивачем надано: договір про надання послуг №3965, акт про надання послуг, рахунок на оплату, податкову та видаткову накладну.

Жодних належних та допустимих доказів здійснення пошуку та залучення клієнтів саме Товариством з обмеженою відповідальністю «БКУ-М-ПОСТ», позивачем до суду не надано.

З акту надання послуг не вбачається, які послуги надав контрагент позивачу та яких клієнтів залучив.

Окрім того, як вбачається з акту перевірки, за перевіряємий період ТОВ "Вірма-Електросвіт" декларувало взаємовідносини з ТОВ "Ін-Текс" на підставі укладеного договору про надання послуг б/н від 01.03.2017.

Відповідно до умов договору від 01.03.2017 року Виконавець (ТОВ "Ін-Текс") зобов`язується надати Замовникові (ТОВ "Вірм-Елетросвіт") послуги зі складської обробки товару: приймання товару, сортування товару, пересортування товару на складі, комплектація товару супровідним документом, упаковка товарів, маркування товарів й упаковка замовлень, поставка товарів на місця зберігання, підбір замовлення або частини замовлення, контроль, упаковка, комплектація товару, внутрішнє переміщення товарів, інвентаризація та облік товарів за домовленістю сторін, формування звітів з руху товарів, облік руху транспорту.

Відповідно до умов п. 2.4 пункту 2 Договору, факт надання послуг оформлюється актом про надання послуг.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів надано договір від 01.03.2017 року, акти надання послуг, податкові накладні, звіт руху товарів.

З матеріалів справи вбачається, що товар зберігався на складах ТОВ "Ін-Текс".

Проте, до перевірки контролюючому органу, ані до суду першої інстанції не було надано документів, які б свідчили про наявність складських приміщень у ТОВ "Ін-Текс" для зберігання товару.

Для підтвердження реальності здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом, позивач надав, серед інших документів, звіт руху товарів.

Проте, із наявних в матеріалах справи звітів неможливо з`ясувати на якому складі відбувався рух товарів, та відповідно, з якого складу такі товари були відвантажені.

Крім того, до перевірки не було надано інформації, яким чином відбувався облік руху транспорту. Про зазначене був складений акт від 20.03.2018 року №479/26-15-14-04-03 про ненадання для проведення позапланової документальної виїзної перевірки первинних документів.

За результатами опрацювання податкової декларації по контрагенту, відповідачем було встановлено , що ТОВ "Ін-Текс" звіти по формі 1-ДФ до контролюючого органу не подавали.

З урахуванням інформації, яка була встановлена під час проведення перевірки, а також з аналізу доданих до матеріалів справи документів, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено реальність надання послуг зі складської обробки товарів, зазначених в актах про надання послуг, в зв`язку із чим, первинні документи, які були надані позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій, а саме: договір надання послуг від 01.03.2017 року, податкова накладна, акти надання послуг не мають юридичної сили первинних документів.

В зв`язку із цим, суд вважає, що позивачем неправомірно була сформована податкова звітність на підставі таких первинних документів.

За перевіряємий період ТОВ "Вірма-Електросвіт" здійснювало взаємовідносини з ТОВ "Софт-Портал" на підставі укладеного договору про надання послуг від 22.02.2017 року б/н.

Відповідно до умов вказаного договору виконавець (ТОВ "Софт-Портал") зобов`язаний був надати послуги з пошуку замовлення, а саме: пошук та залучення клієнтів (юридичних осіб і індивідуальних підприємців) для укладання договорів із Замовником; пошук і залучення замовлень на придбання товарів Замовника.

Згідно із умовами підпункту 1.2 пункту 1 Договору, виконавець зобов`язаний здійснити наступні дії з пошуку клієнтів та замовлень:

- здійснити пошук та залучення клієнтів та замовлень шляхом надання інформації про змовника;

- проводити агітацію і переговори з потенційними клієнтами, з метою укладення договору з замовником або отримання замовлення на придбання товару;

- надавати клієнтам рекламні матеріали, ділову документацію Замовника, в тому числі рекламні брошури, рекламні буклети.

Позивач вказує, що за вказаним договором позивачу був знайдений 1 клієнт - ТОВ "Л-Буд Компані", на адресу якого був виставлений рахунок на оплату №ВР00000917 від 27 лютого 2017 року на загальну суму 4 287 398,44 грн.

Проте, документів, які б підтверджували діяльність контрагента позивача з реалізації вказаного договору в матеріалах справи відсутня.

З наданих документів не можливо встановити, що саме ТОВ «Софт-Портал» знайшов клієнта ТОВ «Л-Буд Компані».

Не надавались жодні докази про надання рекламних послуг, примірників рекламних брошур, буклетів, деталізації послуг з пошуку замовлень та клієнтів і до перевірки відповідачу.

Надані до матеріалів справи договір про надання послуг, податкова накладна, рахунок на оплату, а також видаткові накладні суд не приймає до уваги в якості доказів реальності здійснення господарських операцій, оскільки із вказаних документів неможливо встановити роль ТОВ "Софт-Портал" до виконання договору, а саме не підтверджено факт того, що контрагент - ТОВ "Л-Буд Компані" був знайдений та співпрацював із позивачем, як клієнт, якого знайшов ТОВ "Софт-Портал".

Також, позивач співпрацював із ТОВ "Софт-Портал" за договором про надання юридичних послуг №б/н від 01.03.2017 року.

Відповідно до умов п. 2.5 договору комплекс юридичних послуг включає: підготовку аналітичних висновків з питань застосування законодавства України та інших держав, експертних висновків стосовно законності вчинення дій, розробку проектів нормативно-правових актів, договорів, локальних документів суб`єкта господарювання, участь у розгляді і вирішенні господарських, цивільних, адміністративних, земельних, трудових, сімейних спорів, у тому числі підготовку процесуальних документів (позовних заяв, клопотань, скарг, пояснень), надання письмових консультацій, інформаційних довідок, а також представництво інтересів замовника в комерційних і третейських судах, органах державної влади та місцевого самоврядування.

З пояснень позивача вбачється, що ТОВ "Софт-Порта" надавало оцінку договорам, що в свою чергу, оформлювалось протоколами розбіжностей, колегія суддів, зазначає, що такі протоколи розбіжностей відсутні в матеріалах справи.

Зі звітів про надання юридичних послуг вбачається, що ТОВ «Софт-Портал» розробило шаблони договору на поставку товару на умовах відстрочки платежу, шаблони на поставку товарів на умовах попередньої опдати, шаблон додаткової угоди на пролонгацію договору, проте, колегія суддів зазначає, що дані шаблони договорів є типовими, а доказів, що створено індивідуальі шаблони , саме для ТОВ «Вірма-Електросвіт» в матеріалах справи відсутні.

Також, в звітах про надання юридичних послуг вказано, про проведення роботи по узгодженню договорів з ТОВ «Стайлінг», ДП «Завод 410ЦА», ТОВ «Нетлайн», ПАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал», ТОВ «Комбінат баранкових виробів» та інших. Однак, до суду вказані догори не надавались та позивачем не доведено, що саме ТОВ «Софт-Портал» займалось даною роботою по узгодженню договорів.

До того ж, в матеріалах справи відсутня будь-яка документація правового характеру, яка свідчить про здійснення спеціалістами ТОВ "Софт-Портал" роботи із надання юридичних послуг.

Між позивачем і ТОВ "Софт-Портал" був укладений договір про надання послуг № б/н від 01.03.2017 року, предметом якого були роботи по щомісячному абонентському обслуговуванню програмного продукту " 1С:8.2" УТП.

Відповідно до умов п. 2 Договору, встановлений наступний перелік робіт для виконання: відслідковування змін типових конфігураціях і релізах програм, повідомлення про це замовника; оновлення конфігурацій клієнта, оновлення релізів ПП, встановлення типових форм звітності; консультація по роботі з програмою; проведення регламентних операцій; тестування і виправлення БД, встановлення і демонстрація універсальних обробок і звітів з диска ІТС, налаштування інтерфейсів та прав доступу; зміни плану рахунків при умові роботи стандартних форм звітності; редагування та модифікація існуючих форм і звітів; зміни в модулях, що не впливають на принцип роботи основних алгоритмів налаштувань.

Проте, позивачем суду не надано доказів щодо дійсної реалізації вказаного договору, а саме: яким чином відбувалось відслідковування змін в типових конфігураціях клієнта, консультації по роботі з програмою, тестування та виправлення БД та інше. Тому,колегія суддів, вважає, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт здійснення операцій за вказаним договором.

Позивач не надав до суду інформації щодо спростування цих фактів.

З урахуванням відсутності деталізації послуг, колегія суддів, приходить до висновку про недоведеність реальності здійснення фінансово-господарських операцій позивача із ТОВ "Софт-Портал".

Стосовно долучених позивачем до матеріалів справи документів, а саме листів відвантаження, суд не приймає їх до уваги в якості належних доказів по справі, оскільки більшість вказаних листів оформлено з порушення форми їх заповнення. Крім того, більшість із них виписана на адресу організацій, діяльність яких не була предметом перевірки контролюючого органу відповідно до акту перевірки № №288/26-15-14-04-03/35911101 від 27.03.2018 року та предметом розгляду даної справи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак, всупереч зазначеним вище вимогам закону та Положення, Позивачем не було надано належним чином оформлені первинні документи, які б підтверджували факт здійснення господарських операцій з його контрагентами.

Крім того, матеріалами справи жодним чином не підтверджується підтверджують рух товару, отриманого на папері від вказаних контрагентів.

З огляду на викладене судова колегія критично оцінює наявні у матеріалах справи докази використання Позивачем у власній господарській діяльності отриманих від ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Ін-Текс», ТОВ « БКУ-М-Пост» послуг, оскільки ними не підтверджується виконання умов договорів.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, господарські операції між ТОВ "Флексо вірма-Електросвіт" та ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Ін-Текс», ТОВ « БКУ-М-Пост» були спрямовані на ухилення від сплати податків.

При цьому, колегією суддів враховується, що встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

У контексті наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено в постанові Верховного Суду України від 26.01.2016 року у справі № 21-4781а15 та у подальшому підтримано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2018 року у справі №826/6986/14, від 18.04.2018 року у справі №2а/0470/14206/12, від 08.05.2018 року у справі №802/3954/15-а, від 15.05.2018 року у справі №815/5318/17, від 15.05.2018 року у справі №826/10170/17.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про те, що надані Позивачем докази є неналежними та такими, що не підтверджують факт придбання послуг у вказаних контрагентів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Відтак, обґрунтована Відповідачем та встановлена судом першої інстанції, однак не спростована Апелянтом юридична дефектність первинних документів, зокрема, Договору, актів приймання наданих послуг, свідчить, на думку колегії суддів, про безтоварний та фіктивний характер укладеного між контрагентами правочину.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", (далі - Закон про ОПП), валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону про ОПП до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням тощо.

Приписи пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України до витрат операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Разом з тим, і приписи пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону про ОПП, і положення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначають, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.1.7. ст. 1 Закону про ПДВ, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону про ПДВ, п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закон про ПДВ, п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 Закону, п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 Закону про ПДВ та п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З наведеного вбачається, що в силу положень пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 та п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування валових витрат та податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Враховуючи, що Позивачем не було доведено реальності здійснення господарської операції та факту отримання від контрагентів послуг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у ТОВ "Вірма-Електросвіт" правових підстав для формування податкового кредиту за наслідкам відносин з ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Ін-Текс», ТОВ « БКУ-М-Пост».

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-електросвіт"-залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова