Справа № 540/2372/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2372/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в особі Генічеського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулись до суду з вказаним позовом, у якому просять:

- визнати протиправною відмову Генічеського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (далі - Генічеський РВ УДМС) у видачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з досягненням нею 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ;

- зобов`язати Генічеський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області оформити та видати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з досягненням нею 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ.

Свої вимоги мотивують тим, що 03.10.2019 року по досягненню дитиною 16-річного віку звернулись до Генічеського РВ УДМС у Херсонській області із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, однак листом від 01.11.2019 р. районний відділ ДМС відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Вважають, що вказане рішення є примушенням віруючих людей - до надання дозволу на збір та облік їх персональних даних, що є прямим і грубим порушенням її конституційних прав на свободу світогляду і віросповідання.

Ухвалою від 15.11.2019 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09.12.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що 03.10.2019 року позивачі подали до Генічеського РВ УДМС заяву, в якій вимагали оформити та видати неповнолітній ОСОБА_2 , паспорт громадянина України у вигляді книжечки та зазначено про відмову в наданні дозволу на обробку персональний даних.

01.11.2019 р., як зазначають відповідачі, заявникам була надана відповідь з роз`ясненням норм чинного законодавства щодо порядку оформлення паспорта громадянина України, згідно із Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Звертає увагу на те, що відповідачами не приймалося рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України вперше ОСОБА_2 .

Законодавством встановлено необхідний перелік документів для видачі паспорта громадянина України як у вигляді ІD-картки, так і у вигляді книжечки, прийом документів на оформлення якої припинився з 01 листопада 2016 року. Враховуючи наведене, звернення позивачів з заявою в довільній формі про видачу ОСОБА_2 паспорту громадянина України у вигляді книжечки здійснено не в установленому порядку. А тому, оскільки, із заявою-анкетою та доданим до неї пакетом документів, передбачених Постановою № 302, не позивачі не звертались підстави для видачі паспорта громадянина України будь-якого зразка, у тому числі і у вигляді книжечки у відповідачів не було.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.10.2019 р. ОСОБА_2 та її матір - ОСОБА_1 особисто звернулись до Генічеського РВ УДМС України в Херсонській області з заявою про оформлення бланку паспорта громадянина України без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та видачу ОСОБА_2 виключно у вигляді паспортної книжечки на підставі Закону України "Про громадянство України", форма якої не заборонена діючим законодавством України, а не у формі пластикової картки типу ID-1.

В заяві позивачі звернули особливу увагу на те, що вона не є клопотанням про роз`яснення їй норм чинного законодавства, а є проханням вчинити конкретну дії - видати паспорт у вигляді паспортної книжечки, з вищезазначеними застереженнями, проставити в паспорті відмітку реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та провести реєстрацію її громадянства.

Як визнано позивачами в позові до поданої заяви було долучено лише копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 .

Листом Генічеського РВ УДМС України в Херсонській області від 01.11.2019 р. за № 6520-2213/6520-19 ОСОБА_2 без зазначення про прийняття будь-якого рішення з приводу заяви роз`яснено порядок оформлення паспорту громадянина України з огляду на положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України".

Вказані обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" встановлено: "Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами".

Згідно ст.ст.22, 32 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див. п.25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (див. п.61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п.45, ECHR 2000-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (надалі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, у т.ч. паспорт громадянина України .

За змістом ч.1-5 ст.14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону № 5492-VI).

Згідно ч.3 ст.13 Закону № 5492-VI, зокрема, паспорт громадянина України, містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п.п.3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII (далі - Положення № 2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Разом з тим, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п.2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено: з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII; з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п.3 Постанови № 302, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .

Позивачі у позові посилаються на порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки їх донька згоди на таку обробку не надає.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних" (далі - Закон № 2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст.2 Закону № 2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.ч.5, 6 ст.6 Закону № 2297-VI).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Суд вказує, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У ст.8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст.5 і 6 цієї Конвенції; …".

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п.37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Таким чином, суд приходить до висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 має право на отримання паспорту у формі книжечки.

Аналогічну правові позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 р. по справі № 806/3265/17.

Разом з тим, розглядаючи вказану справу, суд вказує, що обов`язковими ознаками даної справи, задля застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 р. по справі № 806/3265/17 повинні бути наступні:

1) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

2) відповідач - територіальні органи ДМС України;

3) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Разом з тим, у п.3 позивач не відповідає вказаним ознакам з огляду на наступне.

Пунктом 13 Положення № 2503-ХІІ передбачено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Судом встановлено, а позивачами не заперечується, що ОСОБА_2 із заявою встановленої форми до територіального органу ДМС не зверталася, заява була подана у довільній формі та не містила, передбачених Положенням додатків.

Тобто, позивачами не дотримано вимоги п.13 Положення № 2503-ХІІ щодо надання необхідного пакету документів для отримання ОСОБА_2 паспорта громадянина України.

Тому застосування правової позиції, яку викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 р. по справі № 806/3265/17 та, як наслідок, задоволення позову, було б можливо у тому разі, коли б ОСОБА_2 звернулася до Генічеського РВ УДМС України в Херсонській області з проханням надання їй паспорт у формі книжечки у зв`язку з відмовою в обробці персональних даних та надала документи, передбачені п.13 Положення № 2503-ХІІ, а саме: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України, у свою чергу, за наслідками вирішення саме такої заяви, поданої саме в зазначеному порядку, їй було б відмовлено у вказаному.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги позивачів про зобов`язання Генічеського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області оформити та видати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з досягненням нею 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ є передчасними.

Між тим суд зазначає, що зміст листа Генічеського РВ УДМС України в Херсонській області від 01.11.2019 року № 6520-2213/6520-19 за результатами розгляду заяви позивачів є проявом протиправної бездіяльності, оскільки за чітко сформованою за змістом заявою про видачу паспорту, Генічеським РВ УДМС України в Херсонській області в порушення приписів п.24 Постанови №302 не прийнято жодного рішення, а лише надано лист-роз`яснення норм чинного законодавства без вирішення самої заяви по суті.

Таким чином, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивачів є визнання протиправною бездіяльності Генічеського РВ УДМС України в Херсонській області, яка полягає в неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 та її матері - ОСОБА_1 від 03.10.2019 року (вхідний №220/1/6520-19) та зобов`язання Генічеського РВ УДМС України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та її матері - ОСОБА_1 від 03.10.2019 року (вхідний №220/1/6520-19) про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки з урахуванням висновків, викладених судом у справі.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльністі Генічеського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (код ЄДРПОУ Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області: 37839478, адреса: 75500, Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Миру, 44), яка полягає в неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 та її матері - ОСОБА_1 від 03.10.2019 року (вхідний №220/1/6520-19).

Зобов`язати Генічеський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (код ЄДРПОУ Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області: 37839478, адреса: 75500, Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Миру, 44) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та її матері - ОСОБА_1 від 03.10.2019 року (вхідний №220/1/6520-19) про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки з урахуванням висновків, викладених судом у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 102070000