Справа № 662/1219/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 662/1219/19
Головуючий в 1 інстанції: Решетов В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби у Херсонській області про визнання нечинною постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Новотроїцького районного суду Херсонської області з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати нечинною та скасувати постанову серії ПН МХС №037207 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 29 травня 2019 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що 29 травня 2019 року начальник Новотроїцького районного відділу управління державної міграційної служби у Херсонській області прийняв постанову, якою визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5 000 гривень. Згідно постанови ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він з 2014 року ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, чим порушив вимоги ч.3 ст.9 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та підпункт 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 15 лютого 2012 року. Постанова прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 203 КУпАП, складеного в цей же день іншою службовою особою Новотроїцького ДМС, згідно якого «громадянин Вірменії ОСОБА_1 порушив правила перебування в Україні, а саме, з 2014 року ухиляється від виїзду з України».

З даною постановою позивач не згоден, вважає її незаконною, так як при розгляді та прийнятті були порушенні норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просив її скасувати.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначив, що 29 травня 2019 року постанову винесено уповноваженою особою в межах її компетенції, вид адміністративного стягнення обрано в межах санкції ч.1 ст. 203 КУпАП, так як громадянин ОСОБА_1 прибув в Україну 05.05.2014 року по паспортному документу, який діє до 02.12.2023 року та до цього часу не виїздив з країни, чим порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». За весь час перебування на території України ОСОБА_1 до територіальних підрозділів УДМС України в Херсонській області відповідно до ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.8 постанови КМУ від 15.02.2012 року №150 « Про порядок затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства» на території України» для продовження строку перебування на території України не звертався та управлінню не було відомо про вчинення ним адміністративного правопорушення. В задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби у Херсонській області про визнання нечинною постанови у справі про адміністративне правопорушення - задоволено повністю. Визнано нечинною та скасовано постанову серії ПН МХС № 037207 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 29 травня 2019 року на ОСОБА_1 .

На зазначене рішення управління Державної міграційної служби України в Херсонській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 жовтня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5000 грн. винесено на підставі протоколу складеного відносно позивача. Також, апелянт зазначає, що постанову винесено уповноваженою особою в межах її компетенції, вид адміністративного стягнення обрано в межах санкції частини 1 статті 203 КУпАП.

Крім цього, апелянт зазначав, що ОСОБА_1 з 2014 року по теперішній час не вживав ніяких заходів для продовження строку перебування на території України та в подальшому отримати документ, який надає право проживати на території України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає не задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

29.05.2019 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст.203 КупАП. Так, відповідно до протоколу 29.04.2019 року в 11-00 годин в приміщенні Новотроїцького УОМС встановлено, що громадянин ОСОБА_1 з 2014 року ухиляється від виїзду з України, після закінчення відповідного терміну перебування, чим порушив вимоги ч.3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та ОБГ» від 22.03.2011 року №3773Х1.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій відповідача при винесенні постанови, суд першої інстанції врахував, що протокол про адміністративне правопорушення складено 29.05.2019 року, а не протягом 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, а отже протокол, на підставі якого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, не відповідає вимогам ст. 254 ч.2 КУпАП.

Крім цього, судом було встановлено про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення цього ж проступку за ст. 203 КУпАП, ще 13.05.2014 року та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., а тому має місце повторне притягнення до адміністративної відповідальності за одне і теж триваюче з 2014 року правопорушення, що суперечить Конституційному принципу неможливості двічі притягувати особу за одне і теж саме протиправне діяння.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом».

Як вбачається матеріалів адміністративної справи, 29.05.2019 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст.203 КупАП за вчинення 29.04.2019 року адміністративного правопорушення, а саме: 29.04.2019 року в 11-00 годин в приміщенні Новотроїцького УОМС встановлено, що громадянин ОСОБА_1 з 2014 року ухиляється від виїзду з України, після закінчення відповідного терміну перебування, чим порушив вимоги ч.3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 203 КпАП України передбачена за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чиє підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга ст. 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції відповідно до листа Новотроїцького районного відділу управління Державної міграційної служби України в Херсонській області за вих. №28/6862 від 29.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 в 2018 році звертався до уповноважених осіб з метою вирішити питання про отримання своєчасно правових підстав на перебування іноземця в державі Україна, тобто відповідачу було відомо ще в 2018 році про перебування позивача з 2014 року на території України з порушенням міграційного законодавства. Проте, протокол про адміністративне правопорушення було складено лише 29.05.2019 року, а не протягом 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Крім, цього, відповідно до відповіді Новотроїцького РВ ДМС України в Херсонській області також встановлено притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення цього ж проступку за ст. 203 КУпАП, ще 13.05.2014 року та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що протокол, на підставі якого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, складено з порушенням вимог, визначених ст. 254 ч.2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Запорожан Д.В. Вербицька Н.В.