Справа № 826/4075/17
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2019 року № 826/4075/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі Головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Літвінової А.В., Шулежка В.П. при секретарі судового засідання Садоховій В.С. розглянувши в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа:Кабінету Міністрів України Міністерство інфраструктури України
провизнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,
за участю

позивача - ОСОБА_1,

та представників:

відповідача - Полець Д.В.,

третьої особи - Загородній В.С.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 листопада 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернувся ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України за участю третьої особи - Міністерства інфраструктури України (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) про:

- визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині не прийняття розпорядження «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України» протиправною;

- визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 41 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату»;

- зобов`язання Кабінету Міністрів України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату;

- стягнення з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.05.2017 по день поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року № 319 на наказу Міністерства інфраструктури України від 03.05.2017 року № 166-к обіймав посаду заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату.

В подальшому, у зв`язку зі скороченням вказаної посади, Міністром інфраструктури України було подано Прем`єр - міністру України пропозицію щодо призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України та звільнення його з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату, у зв`язку з переходом на іншу роботу.

25.01.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 41 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату», яке було реалізовано, шляхом прийняття Міністерством інфраструктури України наказу № 166-к від 03.05.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Втім, як зазначає позивач, проект розпорядження «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України» Кабінетом Міністрів України прийнято не було, що свідчить про протиправну бездіяльність Уряду, яка виразилася у не забезпеченні дотримання вимог абзацу 2 пункту 5 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, частини третьої статті 49-2 КЗпП України та не призначенні ОСОБА_1 на запропоновану Міністром інфраструктури України посаду та унеможливило реалізацію права позивача на подальшу працю в Міністерстві інфраструктури України.

А тому, оскільки позивача було звільнено без дотримання вимог КЗпП України, останній вважає таке звільнення не законним, а поновлення свого порушеного права можливим у спосіб зобов`язання поновлення на посаді заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року (суддя Аблов Є.В.) вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.04.2017 року.

Відповідно до Розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року №281, згідно протоколу розподілу справ від 17.04.2019 року, справу №826/40758/17 повторно розподілено на суддю Погрібніченка І.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.

23 травня 2019 року представником Кабінету Міністрів України надано до суду відзив, в якому відповідач проти адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до підпункту 7 пункту 5 витягу із протоколу № 63 засідання Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року Міністрові інфраструктури Омеляну В.В. доручено подати до 30.12.2016 року Кабінетові Міністрів в установленому порядку пропозиції щодо звільнення заступника Міністра інфраструктури - керівника апарату у зв`язку із скороченням цієї посади або з інших підстав. Відповідну пропозицію Міністр інфраструктури подав листом від 30.12.2016 року № 7570/10/14-16.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 41-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату» позивача звільнено з посади.

А тому, на думку відповідача, твердження позивача, що Кабінет Міністрів України вчиняє бездіяльність стосовно не розгляду документів поданих стосовно призначення його на посаду заступника Міністра інфраструктури не відповідає дійсності.

Також відповідач звертає увагу, що Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 41-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату» видано в межах повноважень та на виконання вимог Закону, а саме пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу».

Поряд з цим, відповідач звертав увагу, що повноваження Уряду визначаються відповідними законами України, а не судом. Зокрема, Кабінет Міністрів України здійснює свої повноваження у відповідності з чинним законодавством України, а тому зобов`язання Кабінету Міністрів України вчинити певні дії є втручанням у дискреційні повноваження Уряду та порушення норм чинного законодавства України.

23 травня 2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

20 червня 2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній не погоджувався з доводами відповідача та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, позивач зазначав, що Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 41-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату» жодним чином не містить результатів розгляду питання щодо його призначення, а виключно вирішує питання звільнення, а тому, на думку позивача, відповідачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень, міркувань та аргументів, які б спростовували заявлені вимоги щодо протиправної його бездіяльності.

Також позивач зазначав, що у рамках спірних правовідносин жодної дискреції Кабінету Міністрів України (права діяти на власний розсуд, обираючи з-поміж кількох варіантів дій) не вбачається. Більш того, повноваження суду щодо поновлення на публічній службі особи, звільненої без законних підстав, передбачено статтями 245, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 235 Кодексу законів про працю України. Вказані повноваження суду забезпечують гарантоване Конституцією України право на судовий захист особі, яка цього захисту потребує.

24.07.2019 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву позивача, в якому відповідач не погоджувався з доводами позивача, викладеними в відповіді на відзив та просив у задоволені позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 27.11.2019 року заяву ОСОБА_1 про відмову в частині позовних вимог у адміністративній справі № 826/4075/17 задоволено; прийнято відмову ОСОБА_1 в частині позовних вимог в адміністративній справі № 826/4075/17 про стягнення з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.05.2017 року по день поновлення на роботі та закрито провадження в цій частині.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року № 319 «Про призначення ОСОБА_1 заступником Міністра інфраструктури України - керівника апарату», ОСОБА_1 призначено заступником Міністра інфраструктури України - керівника апарату.

Відповідно до вказаного Розпорядження, наказом Міністерства інфраструктури України від 27.04.2016 року № 169-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивача з 28.04.2016 року призначено заступником Міністра інфраструктури України - керівником апарату, увільнивши від виконання обов`язків директора Юридичного департаменту.

Відповідно до підпункту 7 пункту 5 витягу із протоколу № 63 засідання Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року Міністрові інфраструктури Омеляну В.В. доручено подати до 30.12.2016 року Кабінетові Міністрів в установленому порядку пропозиції щодо звільнення заступника Міністра інфраструктури - керівника апарату у зв`язку із скороченням цієї посади або з інших підстав.

30.12.2016 року Міністром інфраструктури подано Прем`єр-міністру України пропозицію № 7570/10/14-16, в якій ним було запропоновано ОСОБА_3 звільнити з посади заступника Міністра інфраструктури - керівника апарату та призначити на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 року № 41-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату» позивача звільнено з посади.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 03.05.2017 року № 166-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату. Підставою для видачі вказаного наказу стало розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 року № 41-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату».

Враховуючи те, що Кабінетом Міністрів України за результатами розгляду подання Міністра інфраструктури від 30.12.2016 року було прийнято рішення лише щодо звільнення позивача займаної посади та не було прийнято рішення щодо його призначення на посаду заступника Міністра інфраструктури України, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною, скасування його розпорядження про звільнення та зобов`язання поновлення на відповідній посаді.

Вирішуючи вказані вимоги позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011 року № 3166-VI (далі - Закон № 3166-VI) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Пунктом першим Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 р. № 460 (в редакції станом 26.10.2016 року) передбачено, що Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 9 вказаного Положення Мінінфраструктури очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України.

Міністр має першого заступника, заступників, заступника Міністра - керівника апарату, які призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданнями Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра.

Частиною другою ст. 19 Закону № 3166-VI передбачено, що Пропозиції Прем`єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

Керівник центрального органу виконавчої влади вносить на розгляд міністра пропозиції щодо призначення для призначення на посаду та звільнення з посади та звільнення з посад своїх заступників.

При цьому, Порядок розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 298 (далі - Постанова № 298) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (із змінами і доповненнями).

Згідно зі статтею 117 Конституції України та частини першої статті 50 Закону України 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 794-VII), Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною третьою цієї статті, а також положеннями пункту 2 § 30 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 року № 950, (із змінами і доповненнями) встановлено, що акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та кадрових питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Проекти розпоряджень Кабінету Міністрів з кадрових питань готуються в установленому Кабінетом Міністрів порядку (пункт 4 параграфа 32 цього ж Регламенту).

Відповідно до підпункту 4 Постанови № 298 керівник центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, його перший заступник та заступник призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Подання щодо призначення на посаду та звільнення з посади або погодження призначення на посаду (звільнення з посади) вноситься Прем`єр-міністром України Кабінетові Міністрів України - стосовно керівника центрального органу виконавчої влади, що не входить до складу Кабінету Міністрів України, його першого заступника та заступника, керівника центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, утвореного Кабінетом Міністрів України, його першого заступника та заступника, першого заступника та заступника міністра, заступника міністра - керівника апарату міністерства, першого заступника та заступників Голови Антимонопольного комітету, Голови Фонду державного майна і Голови Держкомтелерадіо (підпункт 2 пункту 7 Порядку).

Пропозиції Прем`єр-міністрові України щодо кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади першого заступника та заступника керівника центрального органу виконавчої влади, що не входить до складу Кабінету Міністрів України, вносить керівник такого органу (абзац четверний підпункту 2 пункту 7 Порядку).

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що в даному випадку, призначення на посаду та звільнення з посади заступника Міністра Мінінфраструктури здійснюється на підставі пропозиції Міністра Мінінфраструктури.

При цьому, обов`язковою умовою призначення особи на таку посаду є внесення на підставі пропозиції Міністра Мінінфраструктури відповідного подання Прем`єр-міністром України.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 з 27.04.2016 року обіймав посаду заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату.

1 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Відповідно до п. 5 Розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» вказаного Закону було встановлено, що повноваження Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств до призначення на посади осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом, виконують відповідно Міністр Кабінету Міністрів України та його заступники, заступники міністрів - керівники апаратів, але не довше ніж до 1 січня 2017 року.

Повноваження заступників міністрів - керівників апаратів припиняються одночасно з призначенням на посади державних секретарів міністерств осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом. Особи, які перебували на посадах заступників міністрів - керівників апаратів, звільняються у зв`язку із скороченням таких посад відповідно до Кодексу законів про працю України.

Інші державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби, визначені відповідно до цього Закону, продовжують виконувати свої посадові обов`язки у відповідному державному органі.

28 грудня 2016 року на засіданні Кабінету Міністрів України (протокол № 63) вирішено, зокрема з метою забезпечення виконання обов`язків державних секретарів окремих міністерств після 01 січня 2017 року, доручити Міністрові інфраструктури Омеляну В.В. подати до 30.12.2016 року Кабінетові Міністрів в установленому порядку пропозиції щодо звільнення заступника Міністра інфраструктури - керівника апарату у зв`язку із скороченням цієї посади або з інших підстав.

30.12.2016 року Міністром інфраструктури листом за № 7570/10/14-16 подано Прем`єр-міністру України Гройсману В.Б. пропозицію щодо звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату, у зв`язку з переходом на іншу роботу та призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

До вказаної пропозиції, Міністром інфраструктури було додано заяви ОСОБА_1 про звільнення його з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату, у зв`язку з переходом на іншу роботу та призначення на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

Відповідно до протоколу засідання Кабінету Міністрів України № 6 від 25.01.2017 року, за результатами розгляду кадрових питань, вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату, про що було прийнято відповідне розпорядженням від 25.01.2017 року № 41-р.

Щодо правомірності прийняття вказаного розпорядження, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87 1 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади";

9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88 1 цього Закону).

У той же час, відповідно до ст. 86 цього Закону державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) норми Кодексу законів про працю України застосовуються при вивільненні державних службовців у разі припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення за умови скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Як вбачається наявної в матеріалах заяви ОСОБА_1 про звільнення його з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату, остання подана ним, у зв`язку з переходом на іншу роботу, тобто за власним бажанням, що свідчить про ініціативу державного службовця припинити державну службу на займаній посаді (п. 3 ч. 1 ст. 83 Закону).

Дана заява одночасно з пропозицією про звільнення ОСОБА_1 була подана Міністром інфраструктури України Прем`єр-міністру України Гройсману В.Б. на виконання протоколу засідання Кабінету Міністрів України № 63 від 28.12.2016 року та була включена до порядку денного 25.01.2017 року.

25.01.2017 року на засіданні Кабінету Міністрів України вказана вище пропозиція та відповідна заява були задоволені та прийнято оскаржуване розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату, у зв`язку з переходом на іншу роботу.

Тобто приймаючи вказане розпорядженням, Кабінетом Міністрів України, як суб`єктом призначення, було реалізовано подану позивачем заяву (бажання) про звільнення його з займаної посади, а не через скорочення штату, що спростовує відповідні доводи позивача.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що Кабінет Міністрів України видаючи розпорядження від 25.01.2017 № 41 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату» діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

А тому, за вказаних обставин, суд приходить про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування розпорядження від 25.01.2017 № 41 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату».

Щодо вимоги про зобов`язання Кабінет Міністрів України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, наказом Міністерства інфраструктури України від 03.05.2017 року № 166-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату.

Суд зазначає, що вказаний наказ, станом на час розгляду даної справи чинний та доказів його оскарження в судовому порядку позивачем надано не було, а правомірність видачі Кабінетом Міністрів України розпорядження від 25.01.2017 року № 41 позивачем спростована не була.

Отже, враховуючи вказані обставини, вимога позивача про зобов`язання Кабінету Міністрів України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату задоволена бути не може.

Не підлягає до задоволення вимога позивача і про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині не прийняття розпорядження «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України» протиправною, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що Міністром інфраструктури подано Прем`єр-міністру України пропозицію № 7570/10/14-16 від 30.12.2016 року про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

26.01.2017 року Міністром інфраструктури на адресу Прем`єр-міністра України адресовано лист за № 385/01-1/14-17 «Про недопущення порушення вимог законодавства», в якому просив вжити дій щодо винесення одночасного розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату та призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

28.02.2017 року Міністром інфраструктури повторно подано Прем`єр-міністру України пропозицію № 7570/10/14-16 від 30.12.2016 року про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

Так, на думку позивача, бездіяльність Кабінету Міністрів полягає в не прийнятті за результатами розгляду вказаних вище пропозицій Міністра інфраструктури України розпорядження «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України».

Суд звертає увагу, що згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.04.2019 року по справі №342/158/17, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Як було встановлено вище, Кабінет Міністрів України призначає на посаду перших заступників і заступників міністрів за поданням Прем`єр-міністра України (п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Відповідно до ч. 1 розділу 1 § 1 Регламенту встановлено, що Кабінет Міністрів є колегіальним органом, який здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на засіданнях.

Частиною першою розділу 2 § 7 Регламенту передбачено, що на своїх засіданнях Кабінет Міністрів розглядає: 1) концептуальні засади реалізації державної політики; 2) підпункт 2 пункту 1 параграфа 7 виключено; 3) питання, що потребують нормативно-правового врегулювання актами Кабінету Міністрів; 4) питання організаційно-розпорядчого характеру, в тому числі кадрові питання, питання присудження премій та призначення стипендій Кабінету Міністрів; 5) законодавчі ініціативи Кабінету Міністрів; 6) питання, що потребують врегулювання актами Президента України; 7) проекти урядових заяв, декларацій, директив, листів, звернень і меморандумів; 8) питання відзначення державними нагородами міністрів, керівників інших центральних органів виконавчої влади, Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; 9) питання нагородження Почесною грамотою Кабінету Міністрів; 11) інші питання згідно з цим Регламентом.

Частиною першою 5 розділу 2 § 8 Регламенту передбачено, пропозиції, підготовлені членами Кабінету Міністрів для розгляду на його засіданні, з питань, що належать до компетенції інших членів Кабінету Міністрів, вносяться до Кабінету Міністрів лише після спільного опрацювання та узгодження зазначених пропозицій.

Відповідно до § 9 Регламенту Прем`єр-міністр вносить на розгляд Кабінету Міністрів шляхом надсилання листа за своїм підписом подання щодо призначення на посаду і звільнення з посади перших заступників та заступників міністрів.

У той же час, положеннями § 16 глави 1 розділу 3 Регламенту встановлено, що пропозиції Прем`єр-міністрові щодо порядку денного засідання Кабінету Міністрів готує Секретаріат Кабінету Міністрів на підставі матеріалів, підготовлених для розгляду в порядку, встановленому розділами 4-7 цього Регламенту.

Порядок денний засідання Кабінету Міністрів складається з таких розділів:

концептуальні засади реалізації державної політики;

акти законодавства;

кадрові питання;

звіти та питання контролю;

різне.

Міністр Кабінету Міністрів подає Прем`єр-міністрові для схвалення проект порядку денного засідання Кабінету Міністрів разом з відповідними матеріалами до нього.

Разом з тим, § 17 глави 1 розділу 3 Регламенту визначено, що схвалений Прем`єр-міністром проект порядку денного засідання Кабінету Міністрів та матеріали до нього Секретаріат Кабінету Міністрів надсилає членам Кабінету Міністрів, іншим учасникам засідання в електронній формі із використанням системи електронної взаємодії органів виконавчої влади, крім матеріалів, що містять інформацію з обмеженим доступом, не пізніше ніж за 24 години до початку засідання, а у разі проведення позачергового засідання надає їх до початку або в ході засідання. Матеріали з кадрових питань надаються учасникам засідання в день засідання перед його початком.

Положеннями пункту 4 § 20 глави 2 розділу 3 Регламенту закріплено, що з кадрових питань доповідає на засіданні Міністр Кабінету Міністрів.

За результатами розгляду кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру, Кабінет Міністрів України видає розпорядження, відповідно до § 30 глави 1 розділу 4 Регламенту.

Вказане вище свідчить, що Кабінет Міністрів України на своїх засіданнях не наділений самостійними повноваженнями щодо призначення на посаду перших заступників і заступників міністрів. Такі повноваження останнім здійснюються після внесення відповідного подання Прем`єр-міністра України та вчинення відповідних послідовних дій у зв`язку із цим.

Суд звертає увагу, що відповідне подання Прем`єр-міністра України, яке б містило проект розпорядження про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України не вносилося.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що вказані вище норми чинного законодавства не встановлюють для Прем`єр-міністра України обов`язку вносити на розгляд Кабінету Міністрів України подання щодо призначення на посаду перших заступників та заступників міністрів, а визначають його таке повноваження як право.

Таким чином, оскільки нормами чинного законодавства призначення на посаду заступника міністра не є самостійним обов`язком Кабінету Міністрів України та, зокрема залежить від здійснення попередньо певних дій, суд приходить до висновку, що неприйняття розпорядження про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України не може розглядатися, як протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

А тому, відповідна вимога про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині не прийняття розпорядження «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України» протиправною, задоволеною бути не може.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: А.В. Літвінова

В.П. Шулежко

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.12.2019 року.