Справа № 420/1388/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1388/19
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

при секретарі: Шатан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ДМС України, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ДМС України за №20-19 від 31.01.2019р., щодо відмови ОСОБА_1 у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язати ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що у листопаді 2017р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ДМС в Одеській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Мотивуючи вказану заяву позивачка зазначила, що вона є громадянкою Російської Федерації та членом релігійної організації "Свідки Єгови", яка, відповідно до рішення Верховного Суду Російської Федерації від 20.04.2017р. є офіційно забороненою на території РФ та визнана екстремістською. Через обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування по причині релігійних поглядів ОСОБА_1 просила надати їй статус біженця.

За результатами розгляду особової справи громадянки РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1.н., Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області 20.11.2018р. складений висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, що потребує додаткового захисту громадянці РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1.н..

Позивачка вважає таку відмову протиправною, посилаючись на вказані обставини просила позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2019р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України за №20-19 від 31.01.2019р., щодо відмови ОСОБА_1 у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов`язано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням обставин, встановлених під час розгляду цієї справи.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що громадянка РФ ОСОБА_1 обґрунтовано побоюється стати жертвою переслідувань за релігійними ознаками в контексті того, що за домашньою адресою позивачки зареєстрована громада релігійної організації «Свідки Єгови», в державному реєстрі організацій вона та її чоловік вказані, як засновники місцевої релігійної організації «Свідки Єгови» в Калінінграді, а її чоловік - ОСОБА_2 був старійшиною вказаної релігійної організації.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою РФ, яка потягом Москва - Одеса , на підставі паспортного документа гр.. РФ , 30.08.2017р. легально прибула до м.Одеси.

23.11.2017р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ДМС в Одеській області про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В заяві вона зазначила, що є громадянкою РФ та членом релігійній організації "Свідки Єгови", яка, відповідно до рішення Верховного Суду Російської Федерації від 20.04.2017р. офіційно заборонена на території РФ та визнана екстремістською. За її домашньою адресою зареєстрована громада релігійної організації "Свідки Єгови", а в державному реєстрі організацій вона та її чоловік вказані як засновники місцевої релігійної організації "Свідки Єгови" в Калінінграді. Через обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування по причині своїх релігійних поглядів ОСОБА_1 просила надати їй статус біженця.

7.12.2017р. Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області прийнято наказ за №233, яким вирішено здійснити оформлення необхідних документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою що потребує додаткового захисту громадянку РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1.н.

За результатами розгляду особової справи Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області 20.11.2018р. складено висновок про відмову у визнанні біженцем або особою що потребує додаткового захисту громадянки РФ ОСОБА_1 . В обґрунтування відмови міграційна служба зазначила, що з проведеного аналізу матеріалів особової справи шукача захисту можливо встановити відсутність особистих переслідувань на території країни громадянської належності. Заявник не зазнає шкоди, дискримінації або обмежень у випадку повернення на Батьківщину.

В подальшому, ДМС України підтримала висновок ГУ ДМС в Одеській області та прийняла рішення за №20-19 від 31.01.2019р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянку РФ ОСОБА_1 .

Повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 було отримано - 1.03.2019р..

Позивачка вважає, що при прийнятті рішення ГУ ДМС належним чином не було враховано факт того, що організація "Свідки Єгови" є офіційно забороненою на території РФ та визнана екстремістською, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернулася в суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність дій та рішень міграційної служби, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ за №360 від 20.08.2014р., Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.2 цього Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до положень ст.1 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951р., п.1 ч.1 ст.1 ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" під цією особою визначають особу, яка не є громадянином країни прибуття, внаслідок ґрунтовних побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Положеннями п.13 ч.1 ст.1 ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951р. і Протоколу щодо статусу біженців 1967р. та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно з ч.5 ст.10 ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до п.195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватись від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державним комітетом України у справах національностей та релігій, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело

інформації про країну походження.

Згідно п.5.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 7.09.2011 № 649, оцінка заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється на індивідуальній основі і включає в себе вивчення наявних відомостей про:

- всі відповідні факти, що стосуються країни походження на момент прийняття рішення щодо заяви, в тому числі закони і інші нормативно-правові акти країни походження заявника і порядок їх застосування;

- відповідні твердження і документи, представлені заявником, у тому числі інформацію про те, що заявник був або може стати об`єктом переслідування чи об`єктом завдання серйозної шкоди;

- особисті дані і обставини заявника, включаючи інформацію про те, що заявник був чи може стати об`єктом переслідування чи йому може бути завдано серйозної шкоди.

У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником.

Як вбачається із матеріалів справи, що при прийнятті оскаржуваного рішення міграційною службою проаналізовано лише факти викладені ОСОБА_1 в заяві - анкеті про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту від 23.11.2017р. щодо її переслідування.

Водночас, рішення за результатом її розгляду прийнято ДМС через тривалий час - у січні 2019р.. Згідно інформації опублікованої в мережі Інтернет, після офіційної заборони організації "Свідки Єгови", наведені приклади реальних тюремних термінів для членів "Свідків Єгови", саме за сповідання цієї релігії.

Аналіз зазначеного в контексті того, що за домашньою адресою ОСОБА_1 була зареєстрована громада релігійної організації "Свідки Єгови", та вона є одним із засновник її місцевої організації в Калінінграді, на думку судової колегії, може свідчити про обґрунтоване побоювання заявника стати жертвою переслідувань за релігійними ознаками, у випадку повернення до країни громадянської належності.

Отже, апеляційний суд вважає, що проведений аналіз фактів щодо можливості переслідування ОСОБА_1 при повернені до РФ є неповний, оскільки ДМС не доклало належних зусиль для з`ясування факту наявності у позивачки обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідування через її релігійні переконання та її діяльність, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, дійшла передчасного висновку про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту через відсутність умов, передбачених п.1,13 ч.1 ст.13 ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 грудня 2019р.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв