Справа № 580/3340/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 грудня 2019 року справа № 580/3340/19 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Салабай М.В.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача Нечаєнко Т.А. (згідно з довіреністю),

розглядаючи у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області про визнання протиправною відповіді, неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

24.10.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області (18008, м. Черкаси, вул.Б.Вишневецького, буд.18; код ЄДРПОУ 4132128) (далі відповідач) про:

визнання відповіді від 22.10.2019 протиправною;

визнання неправомірними дій щодо несвоєчасного направлення адресату та зобов`язання надати позивачу законну відповідь;

зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 1000000,00грн.

Ухвалою суду від 29.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 26.11.2019, внесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

У підготовчому провадженні 10.12.2019 позивач подав суду клопотання, в якому просить визнати протиправними дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судових засіданнях 27.06.2019 (далі Клопотання). У підготовчому засіданні 17.12.2019 позивач його підтримав та вказав, що вищевказане збільшення позовних вимог щодо протиправності дій зазначених осіб стосується спірних у цій справі обставин, щодо яких він письмово звертався до відповідача та отримав спірну відповідь.

Представник відповідача просила відмовити у прийнятті Клопотання, вказавши, що воно не оформлено відповідно до вимог КАС України.

Перевіривши доводи Клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав його задоволення та необхідність повернути його з огляду на таке.

Частина 1 ст.47 КАС України встановлює право позивача змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання.

На підставі ч.3 ст.166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. Отже, до поданого позивачем Клопотання мають застосовуватись встановлені КАС України вимоги до позовної заяви.

Зокрема, пунктом 4 ч.5 ст.160 КАС України визначено, що в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

На підставі п.9 ч.5 ст.160 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в позовній заяві зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Відповідно до ч.2 ст.166 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Визначивши позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач не зазначив, які саме їх дії просить визнати протиправними, не навів обгрунтування щодо того, які його права, свободи та інтереси ними порушені.

Відповідно до висновку Верховного Суду (далі ВС) в ухвалі від 23.01.2019 у справі №9901/35/19, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає обов`язковому врахуванню судами нижчих інстанцій, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Тому особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, вказав, що це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Згідно з ч. 7 ст. 47 КАС України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

До Клопотання позивач не додав його копій з додаткамим для відповідача або доказів його вручення відповідачу, посилаючись на вручення безпосередньо представнику відповідача під час іншого судового розгляду справи.

Водночас суд врахував, що згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 вказаної норми Кодексу).

Судочинство є публічною діяльністю суду. Участь у ньому здійснюється шляхом представництва, а не управлінської діяльності.

Представництвом є процесуальний спосіб реалізації державою гарантованого Конституцією права на судовий захист від посягань на честь, гідність, життя, здоров`я, особисту свободу та майно, а також оспорюваних інтересів держави.

Вступаючи в процес, особа стає його учасником і підпорядковується правилам, які регулюють права та обов`язки суб`єктів цього процесу (у даному випадку, адміністративного судочинства).

Факт виконання процесуальних прав і обов`язків, у тому числі присутність в залі відкритого судового засідання осіб, які є державними службовцями, та не є учасниками судового спору, не свідчить про здійснення ними владних управлінських функцій.

Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, розуміють будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не відносяться до законодавчих повноважень та повноважень здійснювати правосуддя.

Участь у судових засіданнях є правозахисною функцією і належність її виконання є повноваженням суду та відповідного учасника спору, інтереси якого представляє відповідна фізична особа.

Відповідно до ч.2 ст.10 КАС України будь-яка особа має право бути присутньою у відкритому судовому засіданні. Від особи, яка бажає бути присутньою у судовому засіданні, забороняється вимагати будь-які документи, крім документа, що посвідчує особу.

Посилання позивача про те, що перебування в судових засіданнях державних службовців та належна якість виконання особою функцій представника можуть свідчити про порушення трудового законодавства, суд не врахував, оскільки він не бере безпосередньої участі у правовідносинах несення публічної служби. Відтак не наділений правом на їх судове оскарження відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України.

Зокрема, вказана норма передбачає право особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Водночас, згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективність судового захисту полягає в тому, щоб відновити порушені права особи. Оскарження дій осіб, які полягають в їх перебуванні, присутності або відсутності в залі відкритого судового засідання, не відновить жодного права іншої фізичної особи в межах адміністративного судочинства та не свідчить про порушення прав позивача в цій справі у сфері публічних правовідносин.

Водночас будь-яка фізична особа наділена правом, наданим ст.1 Закону України від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У свою чергу, ст.15 вказаного Закону встановлює гарантію такого розгляду у формі обов`язку органу державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

У випадку невиконання вказаного обов`язку виникає публічний спір, що предметно підвідомчий адміністративному суду згідно зі ст.19 КАС України.

Отже, судовому захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає право позивача на належний розгляд його звернення до суб`єкта владних повноважень і результатом відновлення такого права є зобов`язання виконати вимоги вказаного вище закону. Водночас правом на оскарження дій представників осіб в межах іншої судової справи фізична особа не наділена.

Тому суд дійшов висновку про очевидність необгрунтованості Клопотання та необхідності його повернення без розгляду.

Керуючись ст. ст.2, 5, 47, 121, 160, 161, 166, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Повернути клопотання ОСОБА_1 вх.від 10.12.2019 без розгляду.

2. Копію ухвали направити сторонам.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом 15 днів з моменту її складення.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст ухвали постановлений, складений і підписаний 17.12.2019.