Справа № 300/1329/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10626/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

представника позивача - Шевчука П.В.

представника відповідача - Хімченка В.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року (головуючий суддя: Тимощук А.Л., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складення повного тексту рішення - 03.09.2019) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 20.06.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанову Управління Держпраці у Івано-Франківській області № ІФ434/1679/АВ/ПТ/ТД-ФС від 14.03.2019 про накладення штрафу.

Обґрунтовує позов тим, що за результатами інспекційного відвідування закладу позивача, інспекторами Управління Держпраці в Івано-Франківській області не вручено жодного документа, ні під час перевірки, ні за її результатами. Окрім цього, відповідачем не встановлено і не зафіксовано жодного факту допуску осіб до роботи без оформлення трудового договору. А письмові пояснення, відібрані інспекторами відповідача у осіб, які в момент інспекційного відвідування перебували в кафе позивача «Колиба під Дубами» спростовуються протоколами допиту свідків за матеріалами досудового розслідування, відповідно до яких зазначені особи всі пояснення писали під диктування інспекторів праці. Відповідно до показів осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в момент перевірки перебували у кафе позивача та фактично не були працевлаштовані, вони жодного дня не пропрацювали у ОСОБА_1 , а в день інспекційного відвідування прийшли обговорити можливість свого працевлаштування та оглянути кафе. Також, позивач зазначає, що в порушення норм законодавства про працю, відповідачем були допущені процедурні порушення, зокрема, на початку інспекційного відвідування позивачу не вручалося направлення на перевірку, а після перевірки не надано ні акту перевірки, ні припису про усунення порушень. З огляду на вказані аргументи, позивач просить скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області № ІФ434/1679/АВ/ПТ/ТД-ФС від 14.03.2019

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що інспекційне відвідування позивача з 21.02.2019 по 22.02.2019, здійснене на підставі належних дозвільних документів, за результатами якого складено акт № ІФ 434/1679/АВ від 22.02.2019. Згідно з актом перевірки встановлено порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме працю офіціанта - ОСОБА_4 , повара - ОСОБА_3 та посудомийниці - ОСОБА_2 у колибі позивача «ІНФОРМАЦІЯ_1» без укладення трудового договору. Таким чином, позивачем здійснено фактичний допуск вказаних осіб до роботи без належного оформлення трудових відносин. Зазначає, що за результатами розгляду справи відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову. Щодо неповідомлення про інспекційне відвідування, відповідач вказав, що таке повідомлення могло зашкодити проведенню зазначеного заходу контролю, а перебування осіб на кухні закладу у фартухах підтверджує їх роботу у кафе позивача.

Представником позивача Шевчук П.В., 26.11.2019 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Хімченко В.В. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив таку задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представники позивача Шевчук П.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу про проведення інспекційного відвідування від 21.02.2019 № 290-Д та направлення від 21.02.2019 № 04-13/15-10/1356 головними інспекторами відділу з питань трудових відносин та зайнятості Юрочком А.С., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7, 21.02.2019, проведено інспекційне відвідування колиби «ІНФОРМАЦІЯ_1» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , щодо додержання вимоги законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин із працівниками. Докази пред`явлення позивачу зазначеного наказу та направлення в момент перевірки в матеріалах справи відсутні.

За результатами здійсненої перевірки складено акт № ІФ434/1679/АВ від 22.02.2019. Відповідно до вказаного акта, інспекторами праці виявлено порушення позивачем законодавства про працю, а саме, в порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, ФОП ОСОБА_1 здійснив фактичний допуск працівниів до роботи без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Примірник акта перевірки позивачу направлено 25.02.2019 о 17 год 35 хв поштовим відправленням із рекомендованим повідомленням про вручення № 711, проте у відповідності до відстеження поштового відправлення, що міститься на офіційному сайті Укрпошти, відправлення вручено 27.02.2019 о 14:30 год.

За результатами винесеного акту перевірки, інспектором праці Юрочком Андрієм Степановичем складено припис № ІФ 434/1679/АВ/П від 06.03.2019 про усунення порушень (а. с. 87), виявлених під час інспекційного відвідування колиби «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 до 18.03.2019. Проте, зазначений припис, що був направлений позивачу в с. Голинь, Рожнятівського району не вручено та повернуто відповідачу за закінченням встановленого строку зберігання.

У зв`язку із неврученням припису, відповідачем повторно направлено припис № ІФ 434/1679/АВ/П від 06.03.2019, яким зобов`язано позивача усунути описані порушення у строк до 11.04.2019. Проте, вказаний припис направлено позивачу за невстановленою адресою: в с. Креховичі, Рожнятівського району.

Оскільки на адресу відповідача від ОСОБА_1 не повернулося підписаних акта перевірки та припису про усунення виявлених порушень, інспектором праці, Юрочком А.С. складено відповідний акт від 08.04.2019 та направлено позивачу за адресою: с. Голинь, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

Відповідачем, 27.02.2019 прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу за № ІФ434/1679/АВ/ТД (а. с. 97) та направлено позивачу повідомлення від 05.03.2019 № 05-07/15-10/1681 про виклик на розгляд справи про накладення штрафу 14.03.2019 о 14 год 45 хв. на адресу: АДРЕСА_1, проте поштове відправлення повернулося за закінченням встановленого строку зберігання.

Управління Держпраці в Івано-Франківській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки від 22.02.2019 № ІФ 434/1679/АВ винесло постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ІФ 434/1679/АВ/ПТ/ТД-ФС від 14.03.2019, відповідно до якого за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України притягнуто до відповідальності, передбаченої абзацом 1 частини 2 статті 265 КЗпП України та накладено на позивача штраф у розмірі 375570 грн. Зазначена постанова направлена позивачу за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 103), проте поштове відправлення повернулося відповідачу за закінченням встановленого строку зберігання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем прийнято оскаржувану постанову, без з`ясування усіх фактичних обставин, на підставі хибних висновків, а тому вона є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» № 1985-IV 08.09.2014 (далі - Конвенція № 81) передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків (ч. 2 цієї статті Конвенції № 81).

Відповідно до ст. 12 Конвенції № 81, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно п.п 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340 (далі - Положення), Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Відповідно до п.п. 5 п. 6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, встаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці; безперешкодно без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю (ч. 7 ст. 265 КЗпП України).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що управління Держпраці, через утворені в установленому порядку територіальні органи, мають право здійснювати нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, зокрема фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, з дотриманням процедури здійснення такого нагляду. За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження факту допуску осіб до роботи в колибі «ІНФОРМАЦІЯ_1», де ФОП ОСОБА_1 , здійснює свою господарську діяльність, інспекторами праці відібрано пояснення в осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (а. с. 78, 79, 80). У всіх цих поясненнях в графі: «найменування роботодавця» зазначено: « ОСОБА_1 », «дата укладення трудового договору» зазначено: «не укладали», «працюю з» зазначено: «21.02.2019» або «перший день на роботі», «режим роботи» зазначено: «перший день на роботі», «інше» зазначено: «пояснення написане мною власноручно». Вказані пояснення підписані особами із зазначенням дати - 21.02.2019.

Однак, у судовому засіданні в суді першої інстанції, ці особи допитані в якості свідків та повідомили, що в цей день прийшли в заклад для ознайомлення, з метою подальшого працевлаштування, а без спеціального одягу перебувати на кухні заборонено.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вищевказані пояснення осіб під час перевірки є єдиними доказами, зібраними відповідачем, на підтвердження наявності ознак порушення ОСОБА_1 частини 3 статті 24 КЗпП України. Інших доказів, які б свідчили про фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) відповідачем не надано, зокрема аудіо чи відео доказів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені норми КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані пояснення не є достатніми доказами для визнання оскаржуваної постанови правомірною, оскільки виключно на підставі пояснень вказаних осіб, неможливо встановити здійснення позивачем фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору.

Крім цього, відповідачем не надано доказів того, що під час інспекційного відвідування інспекторами держпраці було здійсненні замовлення на приготування їжі чи напоїв в колибі «ІНФОРМАЦІЯ_1», тобто не здійснена контрольна закупка, з метою фактичного підтвердження виконання роботи ймовірними працівниками закладу трудових обов`язків без укладення трудових договорів.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що перебування вказаних осіб у закладі «ІНФОРМАЦІЯ_1», зокрема на кухні чи іншому приміщенні, не є безумовною підставою, яка підтверджує факт здійснення ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 трудових обов`язків без укладення трудових договорів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки постанова № ІФ434/1679/АВ/ПТ/ТД-ФС від 14.03.2019 прийнята не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для притягнення позивача до відповідальності, а тому така підлягає скасуванню.

Отже, апеляційна скарга Управління Держпраці у Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, підстави для стягнення судових витрат відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі № 300/1329/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16.12.2019.