Справа № 826/9958/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9958/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року, суддя Мазур А.С., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Державної фіскальної служби України, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2 від 16.04.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі наказів № 2106 від 09.02.2018 року про проведення планової виїзної перевірки ТОВ "Союз-Світло Україна" та наказу про продовження строку проведення документальної планової виїзної перевірки № 3690 від 07.03.2018 року проведена податкова виїзна документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 30.09.2017 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Союз-Світло Україна" податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 30.09.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи актом перевірки встановлено порушення позивачем: п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5, 6, 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Витрати" 16, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 11 "Зобов`язання", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року № 20 внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 627963 грн, в тому числі по періодам: 2016 року у сумі 34700 грн; 9 місяців 2017 року - 593263 грн; п. 201.1, п. 201.10 ст. Податкового кодексу України, в результаті чого порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних (грудень 2015 року, січень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, серпень 2016 року, жовтень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, червень 2017 року).

За результатом перевірки контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 року № 2, яким до ТОВ "Союз-Світло Україна" застосовано штрафні санкції у розмірі 784 954, 00 грн.

Позивач, користуючись своїм правом оскаржив спірне повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

За результатом розгляду його скарги рішенням Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 року № 20797/6/99-99-11-01-01-25 податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2018 року № 2 залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Не погоджуючись із висновками перевірки та винесеним за її результатом податковим повідомленням-рішенням № 2 від 16.04.2018 року, вважаючи його протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм податкового законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.75.1. ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Пунктом 76.1 ст. 76 ПК України визначено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно з п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до п. 86.3 Податкового кодексу акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Пунктом 45.2 ст. 45 ПК України встановлено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка ТОВ "Союз-Світло Україна" проводилась з 27.02.2018 року по 13.03.2018 року згідно наказу ГУ ДФС у м. Києві від 09.02.2018 року №2106, який було направлено разом із повідомлення про проведення перевірки на податкову адресу ТОВ "Союз-Світло України", а саме: 04080, м. Київ, вул. Оленівська, буд. 34-А, кв. 22.

Відповідно до пункту 82.1 статі 82 Податкового кодексу термін проведення перевірки продовжено з 14.03.2018 року по 20.03.2018 року на підставі наказу ГУ ДФС у Києві від 07.03.2018 року №3690, копію якого було вручено в.о. директора ТОВ Союз-Світло Україна" Лівончик Діані Юріївні 07.03.2018 року.

За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві складено Акт від 27.03.2018 року №175/26-15-14-02-05/35961869.

З метою вручення та підписання акта перевірки ТОВ "Союз-Світло України" заступником начальника відділу перевірок у сфері побутових послуг управління аудиту у сфері торгівлі та послуг Департаменту аудиту ГУ ДФС у м. Києві Голотою Ігорем Олександровичем 27.03.2018 року здійснено виїзд на податкову адресу позивача.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ТОВ "Союз-Світло Україна" знаходиться за адресою: вул. Оленівська, буд. 34 А, кв. 22 м. Київ, 80.

За вказаною адресою встановлено відсутність посадових осіб позивчаа, про що складено акт від 27.03.2018 року №430/26-15-14-02-05 про відсутність посадових осіб за місцезнаходженням підприємства ТОВ "Союз-Світло України".

Акт від 27.03.2018 року №175/26-15-14-02-05/35961869 було направлено на податкову адресу Товариства засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення (ідентифікатор в системі «Укрпошта» №664) відповідно до статті 58 Кодексу.

Проте, зазначений Акт перевірки було повернуто поштовою службою 31.03.2018 року у зв`язку з незнаходженням ТОВ "Союз-Світло України" за податковою адресою: вул. Оленівська, буд. 34 А, кв. 22, м. Київ, 04080).

Згідно з п. 58.3 ст. 58 Кодексу у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

ГУ ДФС у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 року № 2, яке з повідомленням про вручення було надіслано на податкову адресу ТОВ "Союз-Світло Україна".

Разом з тим, позивачем зазначено, що податкова перевірка проводилась відповідачем за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 5/1, в той же час, акт перевірки від 27.03.2018 року №175/26-15-14-02-05/35961869 позивач не отримував, що також підтверджується даними з офіційного веб-сайту "Укрпошта" за штрих-кодовим ідентифікатором №64.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 року витребувано у керівника Відділення поштового зв`язку № 80 м. Київ Центру поштового зв`язку №1 Київської міської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" надати суду: інформацію та пояснення про те, який саме вид поштового відправлення (рекомендоване чи цінне) за штрих-кодовим ідентифікатором 664 було здійснено 28.03.2018 року - фіскальний чек від 28.03.2018 року№ 3359; інформацію про особу відправника поштового відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором №664, яке було відправлене 28.03.2018 року - фіскальний чек від 28.03.2018 року №3359; інформацію та пояснення про причини не вручення товариству з обмеженою відповідальністю "СОЮЗ-СВІТЛО Україна" поштового відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором №664, яке було відправлено 28.03.2018 року - фіскальний чек від 28.03.2018р. №3359.

На виконання вказаних вимог ухвали суду, керівником Відділення поштового зв`язку № 80 м. Київ Центру поштового зв`язку №1 Київської міської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" було надано відповідь № 33-м-11222 від 22.05.2019 року, якою останній повідомив, що інформацію про пересилання та відправлення рекомендованого поштового відправлення за трек-кодом №664 в автоматизовані системі знищена за закінченням терміну зберігання.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 42.1 ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

За змістом п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Отже, з аналізу зазначеної норми закону можна зробити висновок, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податку у випадку надіслання його на адресу за місцем проживання платника податку, коли пошта не може вручити платнику податків ППР через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, відмову прийняти ППР або з інших причин з дати, що зазначена поштовим органом на поштовому відправлення, тощо.

Таким чином, податковим органом було дотримано вимоги податкового законодавства щодо порядку повідомлення про початок проведення перевірки та вручення акту перевірки, тому доводи позивача в цій частині суд відхиляє як необґрунтовані.

Щодо безпідставності висновків, викладених в Акті перевірки № 175/26-15-14-02-05/35961869 від 27.03.2018 року та прийнятого оскаржуваного повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії доручення та агентськими договорами.

Пункт 14.1.54 ст. 14 ПК України надає визначення поняття дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 ПК України передбачено, що платниками податку є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування визначено грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України), а звітним для цілей податку на прибуток періодом - календарний рік (п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України).

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статусу первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

У підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункту 201.1 статті 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХІV) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 цього Закону).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності закріплені у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248).

Пунктогм 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Відповідно до пункту 6 вказаного Положення витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" визначено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" визначено, що зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Колегія суддів вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем норм податкового та цивільного законодавства є безпідставними.

Відповідно до договору купівлі-продажу №СС-075/1602 від 16.02.2017 року, укладеного між ТОВ «Союз Світло Україна» та ТОВ «Союз Світло» продавець зобов`язався передати у власність покупця товар за цінами, в асортименті та кількості згідно накладних, а продавець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

30 вересня 2017 року між сторонами було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог. За умовами договору сторони мають непогашені зобов`язання один перед одним, зокрема: ТОВ «Союз Світло Україна» перед ТОВ «Союз Світло» має зобов`язання в сумі 3 295 907,089 грн, яке виникло за договором купівлі-продажу №СС-077/1702 від 03 січня 2017 року, що підтверджуєтьтся видатковими накладними (перелік видаткових накладних зазначено у договорі).

ТОВ «Союз Світло» має перед ТОВ «Союз Світло Україна» непогашене грошове зобов`язання сумі 3 295 907, 09 грн, яке виникло за договором №ССУ-075/1602 від 16 лютого 2017 року, що підтверджується зазначеними у даному договорі видатковими накладними.

30 вересня 2017 року між учасниками договору укладено додаток до угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2017 року.

За змістом п.1 додаткової угоди у зв`язку з технічною помилкою, яка призвела до неузгодження арифметичних показників, сторони прийшли до згоди внести зміни до угоди від 30.09.2017 року про зарахування зустрічних однорідних вимог. Зміни викладено у вказаній у п.1 редакції.

Зокрема, із угоди від 30.09.2017 року виключено помилково зазначену двічі видаткову накладну №СС0821-0023 від 21.08.2017 року, а також виключені видаткові накладні, які не мають відношення до договору, а саме: №09-1-0015 від 01.09.2017 року, №904-0022 від 04.09.2017 року; №905-0016 від 05.09.2017 року; №СС0816-0038 від 16.08.2017 року.

Зазначені обставини ні податковий орган, ні суд першої інстанції до уваги не прийняли, хоча угода про зарахування зустрічних вимог та додаткова угода були надані позивачем до перевірки та до матеріалів справи.

На підтвердження виконання умов поставки та отримання доходу, позивачем надано документальне підтвердження. Запаси, що були реалізовані, відображено у складі витрат того звітного періоду в якому визнається дохід від їх реалізації. Для відображення виручки від реалізації нарахованої або отриманої підприємством у звітному періоді використовувався рахунок 70 «доходи від реалізації». Дохід було включено у відповідному періоді до декларації та сплачено визначені чинним законодавством податки і збори.

Доводи відповідача, що не могло мати місця зарахування однорідних вимог між позивачем та його контрагентом, оскільки вимоги не були однорідними і строк виконання яких не настав, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч.3 ст.203 Господарського Кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Отже, у розумінні ст.203 ГК України зарахування можливе у разі, коли зобов`язання є зустрічним. Для зарахування необхідна наявність двох зобов`язань. При цьому особа, яка виступає кредитором з першого з них, повинна бути боржником з другого, і навпаки - боржник з першого зобов`язання повинен бути кредитором з другого з них. Вимоги, що підлягають зарахуванню, мають бути однорідними. У зв`язку з цим, як правило, зарахуванню підлягають вимоги за грошовими зобов`язаннями або за будь-якими іншими зобов`язаннями, предмет яких визначений родовими ознаками. Різнорідні зобов`язання зарахуванням припинені бути не можуть. Для зарахування взаємної вимоги важливе значення має час виконання зобов`язань. Зарахування можливе лише у разі, коли строк виконання зобов`язання настав або не вказаний чи визначений моментом затребування.

Згідно умов договору №СС-077/1702 від 03 січня 2017 року покупець зобов`язаний сплатити за поставлений товар протягом 45 календарних днів з дати поставки товару. Аналогічний пункт міститься і в договорі №ССУ-075/1602 від 16.02.2017 року, №ССУ 155/1403 від 05 січня 2016 року.

Із додаткової угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2017 року вбачається, що строк виконання зобов`язання, вказаного у п.2 угоди, настав згідно п.3.6 договору купівлі-продажу №155/1403 від 05 січня 2016 року та №ССУ-075/1602 від 16.02.2017 року.

Оскільки вимоги є однорідними грошовими вимогами, сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями на суму 3 295 907,09 грн.

Однорідність вимог підтверджується умовами договору з якого вбачається, що останні виникли у зв`язку з непогашенням грошових зобов`язань за договорами купівлі-продажу кожної із сторін договірних відносин.

Таким чином, відсутні будь-які підстави вважати, що позивач не міг укладати договір про зарахування однорідних зустрічних вимог та що термін виконання договорів ще не настав як на те послався відповідач.

Доказів того, що на час укладення договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2017 року, договори купівлі-продажу не були виконані, товар не поставлено, а отже строк погашення грошових збов`язань не настав, відповідач не надав.

Отже, на дату балансу суми зобов`язань відповідно до умов угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2017 року (з урахуванням додаткової угоди) підлягали погашенню, а тому позивач не повинен був включати суми цих зобов`язань до складу доходу звітного періоду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухваленн нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ст. 317 КАС України).

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року скасувати та прийняти у справі постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2018 року № 2, прийнятого Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (вул. Шолоуденка 33/19, м. Київ, 04655, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" (вул. Оленівська, 34, корпус А, кв. 22, м. Київ, 04080, ) судовий збір у розмірі 4 405,00 грн. (чотири тисячі чотириста п`ять гривень нуль копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 17 грудня 2019 року.