Справа № 420/6582/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6582/18
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу та припису, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області (далі - ГУ Держпраці), в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими №ОД955/27/АВ/П/ТД-ФС від 08.11.2018 року;

- припис про усунення виявлених порушень №ОД955/27/АВ/П від 29.10.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначив, що висновок органу державного контролю за додержанням законодавства про працю про використання ним праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин є безпідставним, оскільки мало місце укладання цивільно-правових договорів, які не містять ознак трудових.

Вважає, що до кола повноважень посадових осіб Держпраці не входить дослідження правомірності укладання цивільно-правових договорів, а, отже, і дотримання цивільного законодавства.

Доводячи обставини того, що мали місце цивільно-правові договори з особами, які виконували певний обсяг робіт, позивач зауважував, що за результатами виконання робіт, останні отримували винагороду, з якої відрахувався єдиний соціальний внесок, податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції погодився з позицією позивача про те, що між ним та особами, які виконували роботи щодо підготовки продуктів харчування та приготування їжі, а також роботи з прибирання приміщення, території в закладі торгівлі та харчування є договорами про надання послуг. Вважав, що ГУ Держпраці не представлено достовірних доказів, які б зафіксували факт фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору на момент виявлення порушення.

До того ж суд першої інстанції підкреслив, що з виплаченої фізичним особам винагороди, позивач оплатив відповідні податки, а це спростовує доводи територіального органу Держпраці про приховування підприємцем вказаних правовідносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, покликаючись на невідповідність, викладених в ньому висновків, обставинам справи, ГУ Держпраці просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ГУ Держпраці зазначило, що фактичні обставини справи підтверджують наявність ознак трудового договору між працівниками та власником підприємства, попри те, що вказані трудові відносини не оформлені.

Також скаржник відзначив, що в матеріалах справи містяться відомості про нарахування одному з виконавців робіт заробітної плати один раз на місяць, що не відповідає ознакам цивільно-правових договорів, де, за виконану роботу, виконавець отримує винагороду. Відмічає скаржник також, що за допомогою фото засобу зафіксовано обслуговування ОСОБА_2 відвідувачів магазину - кафе, де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , проте доказів оформлення, останнього, за трудовим договором відсутні.

На думку ГУ Держпраці, не оформивши офіційно працю найманих осіб, позивач фактично позбавив їх можливості реалізації прав та гарантій, передбачених трудовим законодавством, зокрема, права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом, гарантії захисту від незаконного звільнення тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції ухвалив об`єктивне, неупереджене, справедливе та законне судове рішення. Зауважив, що наведеним в апеляційній скарзі обставинам, суд надав належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ГУ Держпраці у суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити.

Представник ФОП ОСОБА_1. просив у задоволенні апеляції відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Під час офіційного з`ясування судом апеляційної інстанції обставин справи були вислухані сторони, допитаний свідок, досліджені докази.

Далі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність на території автостанції смт Окни, Одеської області.

Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. (а.с.60-61).

Позивач є платником єдиного податку 2 групи, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку (т.1 а.с.62).

На праві власності ОСОБА_1 з 07.10.2004 р. належить нежитлова будівля магазин - кафе, загальною площею 62.8 кв. м. (т.1 а.с.63).

До ГУ Держпраці в Одеській області у серпні 2018 р. був скерований лист голови Окнянської райдержадміністрації з проханням провести інспекційні відвідування з метою перевірки дотримання законодавства про працю щодо легалізації зайнятості населення та забезпечення виплати заробітної плати, у тому числі у ФОП ОСОБА_1 , який здійснює підприємницьку діяльність в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1».

03.10.2018 р. начальником ГУ Держпраці прийнятий наказ №1477 «Про проведення інспекційного відвідування», в якому доручено головним державним інспекторам відділу додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів здійснити позаплановій захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , що здійснює підприємницьку діяльність на території автостанції смт Окни в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1».

У той же день керівником було виписано направлення на здійснення інспекційного відвідування (т.1 а.с.99).

05.10.2018 р. інспекторами ГУ Держпраці, у присутності ФОП ОСОБА_1 , складений акт № ОД955/27/НП про неможливість проведення інспекційного відвідування у зв`язку з ненаданням доступу до виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкту відвідування, в яких використовується наймана праця - територія автостанції смт Окни кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1». Факт перешкоджання у проведенні інспекційного заходу підтверджений в акті підписами працівників поліції. До того ж в цьому акті зазначено про відсутність у суб`єкта господарювання документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (т.1 а.с.100-101).

Вказані обставини стали підставою для зупинення інспекційного відвідування до 17.10.2018 р.

У той же день, інспектором праці ОСОБА_5 була складена вимога №ОД955/27/ПД про надання ФОП ОСОБА_1 документів в строк до 16.10.2018 р.(т.1 а.с.102). Наведена вимога суб`єктом господарювання була частково виконана, зокрема були надані документи, що відображають нарахування та виплату заробітної плати та сплату ЄСВ.

З 17.10.2018 року по 18.10.2018 року інспекторами праці ГУ Держпраці, відповідно до ст. 259 КЗпП України, частини 3 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19,31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, у присутності ФОП ОСОБА_1 проведено інспекційне відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю.

18.10.2018 року за результатами проведеного інспекційного відвідування посадовими особами ГУ Держпраці був складений акт №ОД0955/27/АВ (т.1 а.с.13-33), в якому встановлені порушення ст.ст. 21, 24 КЗпП України.

Так, було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (Замовником) та ОСОБА_3 (Виконавцем) була укладена цивільно-правова угода №1 від 15.09.2018 р. на виконання робіт з підготовки продуктів харчування для приготування їжі та інших робіт стосовно обов`язків кухонного працівника. Термін дії з 15.09.2018 р. по 17.09.2018 р. Аналогічні цивільно-правові угоди ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_3 були укладені з 27.09.2018 р. по 29.09.2018 р., а також з 10.10.2018 р. по 31.10.2018 р. (т.1 а.с.40-59).

Відповідно до змісту договорів винагорода за виконану роботу Замовником виплачувалася після підписання акта приймання виконаних робіт.

За змістом актів виконаних робіт, Виконавцем виконана підготовка страв, згідно меню.

В акті зазначено, що документального підтвердження сплати суб`єктом господарювання податків за вказаними угодами, під час інспекційного відвідування не надано.

Водночас, суд апеляційної інстанції перевіряючи дані обставини встановив, що оплата позивачем, який виступав податковим агентом ОСОБА_3 , податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору була проведена 22.10.2018 р. та 13.12.2018 р.(т.1 а.с.177-178).

До того ж, посадовими особами Держпраці в акті інспекційного відвідування досліджувалася цивільно-правова угода від 01.10.2018 р. між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка була укладена на строк до 07.10.2018 р.

За даною угодою ОСОБА_2 повинен був прибирати приміщення, територію та виконувати інші роботи. Акт виконаних робіт свідчить, що Виконавець отримав винагороду в сумі 408,70 грн. (т.1 а.с.50).

Разом із тим, при проведенні інспекційного відвідування за допомогою фото засобу було встановлено, що ОСОБА_2 знаходився за стійкою для обслуговування відвідачів.

Перевіряючи виконання позивачем як податковим агентом перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за даної угодою, ЄСВ та військового збору, суд апеляційної інстанції встановив, що такі перерахування відсутні.

Вже до суду першої інстанції позивачем, на підтвердження належного виконання Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.04.2015 р. були надані відповідні таблиці, а саме: таблиці №5 та №6.

Так, таблиця 5 «Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби» за вересень 2018 р., яку позивач повинен був заповнити протягом звітного місяця укладення договорів для реєстрації застрахованих осіб в реєстрі застрахованих осіб подана до ДФС лише 16.11 2018 р. У цій таблиці зазначено про цивільно-правові відносини з ОСОБА_3 . При цьому, зазначено, що їх тривалість складала 2 дні, а саме: з 27.09.2018 р. по 29.09.2018 р. (т.1 а.с.187).

Таблиця №6 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам» містить суми нарахованої ОСОБА_3 за вересень 2018 р. доходу та нарахованого ЄСВ. Водночас відсутні докази подання страхувальником даної таблиці до фіскального органу. Відомості про нарахування заробітної плати, були сформовані страхувальником 08.11.2018 р.

Зміст цивільно-правової угоди від 10.10.2018 р., що укладена ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_3 свідчить, що розмір винагороди Виконавця складає 3 750 грн.

Відповідно до вказаного акта виконаних робіт від 31.10.2018 р. були прийняті послуги щодо підготовки продуктів харчування, згідно меню. Винагорода склала - 3 750 грн., ПДФО - 675 грн., військовий збір - 56,25 грн., ЄСВ - 825 грн.

Водночас Таблиця №6 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам» за жовтень 2018 р. містить інші суми нарахованого ОСОБА_3 за жовтень 2018 р. доходу та нарахованого ЄСВ.

Так, зокрема зазначено, що нарахована ОСОБА_3 сума доходу складає 1 200 грн., (замість 3 750 грн.), ЄСВ 264, замість - 825 (т.1 а.с.186).

До того ж, відсутні докази подання страхувальником даної таблиці до фіскального органу. Відомості про нарахування заробітної плати, були сформовані страхувальником 08.11.2018 р.

Посадові особи державного контролю за додержанням законодавства про працю, вивчивши надані ФОП ОСОБА_1 документи, дійшли висновку, що укладені позивачем цивільно-правові угоди є фактично трудовими договорами, де працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а виконувати трудову функцію в діяльності підприємства.

На підставі даного висновку, ГУ Держпраці звинуватило ФОП ОСОБА_1 в порушенні вимог ст. ст. 21, 24 КЗпП України.

29 жовтня 2018 року, за наслідками проведення інспекційного відвідування, суб`єктом владних повноважень винесено припис про усунення виявлених порушень №ОД955/27/АВ/П, в якому вимагалося до 02.11.2018 року оформити трудові відносини та не допускати випадків виконання працівниками робіт без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення органів ДФС (т.1 а.с.112-113).

08 листопада 2018 року, на підставі рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 26 жовтня 2018 року (т.1 а.с.116-120), першим заступником начальника Головного управління Держпраці в Одеській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ОД955/27/АВ/П/ТД-ФС на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 223 380 грн. (а.с.124-126).

До того ж, стосовно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення № ОД 955/27/АВ/П/ПТ за порушення ч.3 ст.41 КУпАП, а саме: за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Даний протокол не був направлений до місцевого суду для його розгляду та прийняття рішення по суті правопорушення, що свідчить про відсутність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та доводів рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Колегія суддів поділяє позицію апелянта про те, що укладені цивільно-правові договори ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не містять в собі істотних умов щодо обсягу роботи у кількісних показниках та в них не зазначено, який результат повинен бути переданий Замовнику. Як стверджує представник ГУ Держпраці, фактично метою укладання наведених договорів було власне праця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в процесі підприємницької діяльності позивача.

Дійсно, за проведеним аналізом наданих договорів випливає, що дані фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк.

Наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі робіт (послуг) також не містять ні результату роботи, ні її обсягу, видів тощо. Водночас присутні відомості нарахування ОСОБА_3 заробітної плати двічі за вересень 2018 р. та жовтень 2018 р., що суперечить правовій природі цивільно-правового договору, за яким оплачується не процес праці, а його кінцевий результат.

На думку колегії суддів, неправильна оцінка судом першої інстанції доказів у справі, призвела до ухвалення необґрунтованого рішення про задоволення позову.

До того ж слід наголосити на тому, що дії позивача щодо надання трудовим договорам форми цивільно-правового договору перешкоджає реалізації правам фізичних осіб на працю, гарантованого Конституцією України та КЗпП України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічно оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.

Важливо звернути увагу на те, що 13.11.2018 р. інспектором праці ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 41 КУпАП України, а саме: за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Існує правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка викладена в постанові від 21.12.2018 р. у справі №814/2156/16 про недопустимість притягнення одночасно до відповідальності юридичної особи як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадової особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Досліджуючи питання притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, колегія суддів встановила, що даний протокол, на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, до місцевого суду, для його вирішення по суті, не надходив.

Під час офіційного з`ясування обставин справи, суд витребував від ГУ Держпраці докази направлення цього документа до суду, а також допитав, в якості свідка, інспектора ГУ Держпраці ОСОБА_5 . За результатами отриманих доказів суд встановив, що наведений протокол був направлений до суду безоплатно, простою кореспонденцією, а тому відсутні документи, що підтверджують його направлення до суду, а також отримання.

На день ухвалення рішення у цій справі закінчилися строки притягнення правопорушника ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а, отже, відсутні підстави вважати, що дана особа буде двічі притягнена до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що є законодавчо визначені підстави вважати, що постанова про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу №ОД955/27/АВ/П/ТД-ФС від 08.11.2018 року є законною та обґрунтованою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу та припису про усунення виявлених порушень - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 16.12.2019 року.