Справа № 120/4156/19-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

м. Вінниця

16 грудня 2019 р. Справа № 120/4156/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) заяву представника Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" (, адреса: вул. Соборна, 14, смт. Тростянець, Вінницька область, 24300) до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (, адреса: вул. Максимовича, 19, м. Вінниця, Вінницька область, 21036), Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації (, адреса: вул. Соборна, 15-А, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) про визнання протиправними та скасування наказів.

13.12.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області № 75-О від 12.11.2019 року про скасування погодження та наказу Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації № 149 від 13.11.2019 року про скасування затвердження та реєстрації паспорта місця видалення відходів.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначає, що Державне підприємство "Тростянецький спиртовий завод", здійснюючи свою діяльність, забезпечує прозору виплату заробітної плати працівника, а також стабільне надходження податків до бюджету і позабюджетних фондів, що значною мірою сприяє збереженню стабільності у регіоні. Натомість, оскаржувані накази повністю блокують здійснення виробничої діяльності позивача.

На думку представника позивача, скасування реєстрації паспорта місця видалення відходів перешкоджає здійсненню підприємством заходів з метою уникнення шкідливого впливу виробництва на навколишнє середовище.

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, суд виходить із наступного.

За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 2 статті 154 КАС України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні здійснюється виключно у разі, якщо матеріали адміністративної справи та заяви про забезпечення позову перешкоджають можливості об`єктивного розгляду заяви без участі сторін.

Проте, в даному випадку, дослідивши матеріали адміністративної справи та заяву про забезпечення позову, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.

Так, відповідно до вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 4 статті 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 року у справі № 826/5233/18 (адміністративне провадження № К/9901/59189/18).

Суд зазначає, що предметом позову у даній адміністративній справі є визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області № 75-О від 12.11.2019 року про скасування погодження паспорта місця видалення відходів та наказу Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації № 149 від 13.11.2019 року про скасування затвердження та реєстрації паспорта місця видалення відходів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" є дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв. Виробнича діяльність підприємства пов`язана з утворенням відходів, зокрема - барда мелясна післяспиртова.

Згідно зі статтею 28 Закону України "Про відходи" реєстр місць видалення відходів ведеться на підставі відповідних паспортів, звітних даних виробників відходів, відомостей уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами. Дані реєстру підлягають щорічному уточненню.

У свою чергу, положеннями Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 03.08.1998 року № 1216, передбачено, що на кожне місце видалення відходів складається спеціальний паспорт, у якому зазначається найменування і код відходів, їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації. Спеціальний паспорт складається власником місця видалення відходів відповідно до Інструкції про зміст і складання паспорта місць видалення відходів.

Відповідно до Інструкції про зміст і складання паспорта місць видалення відходів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 14.01.1996 року № 12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.02.1999 року за № 60/3353, спеціальний паспорт місця видалення відходів складається власником місця видалення відходів відповідно до цієї Інструкції. Дані паспорта місця видалення відходів, після його затвердження і присвоєння реєстраційного номера, вносяться до реєстру місць видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів.

Паспорт складається за матеріалами інвентаризації місця видалення відходів на підставі всього комплексу наявної інформації, включаючи вихідні дані проектів, матеріали виробничої паспортизації відходів (що утворювалися і видалялися), дані карток і відомостей прибутково-видаткових документів, дані моніторингу та спеціальних робіт, відомості спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами, матеріали постійно діючих комісій з питань поводження з безхазяйними відходами при Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київській та Севастопольській міських державних адміністраціях та органах місцевого самоврядування.

Водночас, нормами Закону України "Про відходи", Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 03.08.1998 року № 1216 та Інструкції про зміст і складання паспорта місць видалення відходів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 14.01.1996 року № 12 не встановлено право дозвільного органу за власною ініціативою скасовувати (анулювати) документ дозвільного характеру, у даному випадку паспорт місця видалення відходів.

З долучених до матеріалів справи документів судом встановлено, що 30.10.2019 року проект паспорта місця видалення відходів Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" був погоджений Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

06.11.2019 року паспорт місця видалення відходів був затверджений Департаментом агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації.

Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" встановлено виключний перелік підстав для анулювання документа дозвільного характеру, зокрема звернення суб`єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру; наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення та ліквідації, якщо інше не встановлено законом; наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації; 2) здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.

Законом можуть передбачатися інші підстави для анулювання документа дозвільного характеру.

Таким чином, позивачами надано докази наявності ознак очевидної необхідності забезпечення позову, оскільки з матеріалів заяви про забезпечення позову та позовної заяви вбачаються обставини, відповідно до яких скасовано документ дозвільного характеру до прийняття відповідного судового рішення, що по суті унеможливлює здійснення господарської діяльності заявником та ускладнить ефективний захист прав у разі задоволення позовних вимог, позаяк існують ризики, що права позивача на свободу підприємницької діяльності, заборону від незаконного втручання та перешкоджання його господарській діяльності може бути порушено.

Крім того, суд враховує й ті обставини, що в разі не вжиття заходів забезпечення позову будуть порушені права та інтереси інших осіб, оскільки, як вбачається з матеріалів заяви, станом на дату звернення до суду з цією заявою на виробництві заявника громадяни реалізують своє право на працю.

Водночас, невжиття таких заходів може спричинити для позивача негативні наслідки щодо можливої втрати майна (грошових коштів), у зв`язку з чим захист прав, свобод та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду, буде істотно ускладнений.

Суд звертає увагу, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову. Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити про те, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Відтак, заходи забезпечення позову на переконання суду є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд зазначає, що зупинення дії оскаржуваних наказів відповідачів носить тимчасовий характер, не скасовує їх, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на недопущення настання негативних наслідків для позивача. Крім того, при зупиненні дії оскаржуваного наказу не відбувається жодного втручання у дискреційні повноваження Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області та Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації, оскільки суд виконує власну компетенцію по здійсненню правосуддя відповідно до повноважень, наданих Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 804/2789/17.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову створює загрозу руйнуванню господарських відносин позивача, завдання шкоди діловій репутації та збитків товариству, оскільки позивач позбавлений можливості здійснювати свій основний вид діяльності через скасування погодження, затвердження та реєстрації паспорта місця видалення відходів..

Згідно частиною 6 статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення.

З урахуванням викладеного та встановлених судом, на підставі поданих позивачем доказів, фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що для належного захисту прав позивача позов має бути забезпечено шляхом зупинення дії наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про скасування погодження та наказу Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації про скасування затвердження та реєстрації паспорта місця видалення відходів.

Керуючись статтями 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області № 75-О від 12.11.2019 року про скасування погодження до набрання законної сили рішення суду у даній справі.

Забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації № 149 від 13.11.2019 року про скасування затвердження та реєстрації паспорта місця видалення відходів до набрання законної сили рішення суду у даній справі.

Копію ухвали негайно надіслати заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до вимог частини 3 статті 156 КАС України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чернюк Алла Юріївна