Справа № 810/3441/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3441/18 Головуючий у І інстанції - Панова Г.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Костюк Л.О.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Таращанської районної державної адміністрації Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таращанської районної державної адміністрації Київської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової допомоги та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Таращанської районної державної адміністрації Київської області, в якому просив:

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків та зборів за період із 04.10.2016 року по 26.03.2018 року;

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суму грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за період 2017-2018 років, без урахування обов`язкових податків та зборів;

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року у справі № 810/2728/16 Київським окружним адміністративним судом, зокрема визнано незаконним та скасовано розпорядження від 25.11.2016 року № 69-к про звільнення його з посади начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА з 01.08.2016 року за власним бажанням (розпорядження про виправлення технічної помилки від 26.07.2016 року № 70-к) та поновлено його на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА. Крім того, судом було стягнуто з Відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02.08.2016 року по день поновлення на роботі без врахування податків та інших обов`язкових платежів.

Позивач зазначив, що на виконання вказаного рішення суду наказом керівника апарату Таращанської РДА від 27 березня 2018 року № 37-К його поновлено на посаді начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА з 02 серпня 2016 року та виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9 834,10 грн. та грошової допомоги - 4 345,24 грн.

Додаткового Позивач вказав, що одночасно з поновленням на роботі йому не було компенсовано середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з першого дня після прийняття рішення про його поновлення на роботі - 04.10.2016 року по день поновлення на роботі, тобто по 27.03.2018 року, що складає 371 робочий день.

Разом з тим, позивач вважає, що при здійсненні розрахунку за час вимушеного прогулу відповідач повинен був виплати грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2017 та 2018 роки.

Відтак, Позивач, вважає, що такими діями Відповідача, зокрема щодо несвоєчасного виконання рішення суду про поновлення його на роботі з 04.10.2016 року по 27.03.2018 року, що в сукупності складає більше року, завдано позивачу моральної шкоди, яка полягає у переживаннях з приводу тривалого поновлення та нанесенні позивачу шкоди його репутації та авторитету, тому просить суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Таращанської районної державної адміністрації Київської області (ідентифікаційний код 00731637, місцезнаходження: 09500, Київська область, м. Тараща, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 03.10.2016 року по 26.03.2018 року включно у розмірі 110952 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 38 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Таращанська районна державна адміністрації Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що Позивач з 06.06.2017 року по 27.03.2018 року працював на посаді фахівця з земельних та соціальних питань ТОВ «Ресіліент» з посадовим окладом 6220,00 грн., тому Відповідач вважає, що даний період не може бути взятий до уваги. Також, Відповідач вказує на те, що Позивач обов`язки визначені його посадою не виконував, а тому у розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен враховуватись оклад який був встановлений у 2016 році, згідно штатного розпису 3101,00 грн. Крім того, суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не визначив суму податків та обов`язкових платежів, які повинні бути відраховані від суми, що полягає стягненню на користь Позивача.

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 01.08.2016 року Позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, ст. 86 Закону України «Про державну службу», ст. 86 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (а.с. 37-38).

Наказ про звільнення ОСОБА_1 було оскаржено до суду.

На розгляді Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 810/2728/16 за позовом ОСОБА_1 до Таращанської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та грошової допомоги.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі № 810/2728/16 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Таращанської районної державної адміністрації Київської області від 25.07.2016 року № 69-К (з урахуванням розпорядження про виправлення технічної помилки № 70-к від 26.07.2016 року) про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області з 01.08.2016 року за власним бажанням.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області.

Стягнуто з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 9834,10 грн. (дев`ять тисяч вісімсот тридцять чотири грн. 10 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Стягнуто з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн. (двадцять тисяч грн.) моральної шкоди.

Стягнуто з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суму грошової допомоги у розмірі 4345,24 грн. (чотири тисячі триста сорок п`ять грн. 24 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області.

Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 4345,24 грн. (чотири тисячі триста сорок п`ять грн. 24 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі № 810/2728/16 апеляційну скаргу Таращанської районної державної адміністрації Київської області - задоволено частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди - скасовано.

В задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог - відмовлено.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 березня 2018 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі № 810/2728/16 залишено без змін, а касаційні скарги Таращанської РДА та ОСОБА_1 - без задоволення.

Наказом Тарашанської РДА від 27.03.2018 року № 37-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 .» поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами райдержадміністрації з 02.08.2016 року. Крім того, зобов`язано відділ фінансово-господарського забезпечення апарата адміністрації розрахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу розмірі 9834, 10 грн. без урахування обов`язкових податків і зборів та суми грошової допомоги у розмірі 4345, 24 грн. без урахування обов`язкових податків і зборі, згідно постанови Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року у справі № 810/2728/16 (а.с. 33).

Згідно з відомостями повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 11.04.2018 року згідно з меморіальним ордером № 4 та № 5 від 10.04.2018 року на рахунок ОСОБА_1 проведено примусове списання коштів в сумі 4345,24 грн. та 9834,10 грн. відповідно (а.с. 77-78).

29 березня 2018 року Позивач звернувся із відповідною заявою до Таращанської РДА у якій вказав про те, що згідно наказу № 42-к від 06.06.2017 року його було прийнято на роботу в ТОВ «Ресіліент» та звільнення його з посади за згодою сторін буде здійснено 06.04.2018 року, внаслідок чого приступити до виконання посадових обов`язків зможе 10.04.2018 року (а.с.34).

Так, судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 06.06.2017 року ТОВ «Ресіліент» було видано наказ № 42-к від 06.06.2017 «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 , яким Позивача прийнято на роботу на посаду фахівця з земельних та соціальних питань з 06.06.2017 року з випробувальним терміном на три місяці (а.с. 35-36).

Також з матеріалів справи вбачається, що 10.04.2018 року Позивач звернувся до Відповідача із відповідною заявою про звільнення з роботи за власним бажанням (а.с. 39).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 10.04.2018 року наказом Таращанської РДА від 10.04.2018 року № 14 «Про звільнення ОСОБА_1 » Позивача звільнено з посади начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату райдержадміністрації за власним бажанням у зв`язку з переходом на іншу роботу (а.с. 40).

Вважаючи свої права порушеними, в частині несвоєчасного поновлення на посаді, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, грошову допомогу та моральну шкоду.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року у справі № 810/2728/16 в частині негайного поновлення Позивача на посаді виконана відповідачем шляхом прийняття наказу № 37-к лише 27 березня 2018 року, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідач не виконав своєчасно вказане судове рішення, що є підставою для стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення Позивача на посаді. При цьому, середній заробіток Позивача за час затримки виконання рішення суду у період з 03.10.2016 року по 26.03.2018 року включно складає 110952 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 38 коп. без врахування обов`язкових податків та зборів. З метою належного забезпечення захисту прав позивача, суд першої інстанції вважав з необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з Таращанської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року у справі № 810/2728/16 за період з 03.10.2016 року по 26.03.2018 року включно у розмірі 110952 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 38 коп. без врахування обов`язкових податків та зборів. Також, судом першої інстанції встановлено, що Позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, не зазначено і не доведено в чому вона полягає, не доведено причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для Позивача, у зв`язку з цим, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими Відповідач обґрунтовує свої вимоги, оцінивши доводи апеляційної скарги в частині задоволених позовних вимог та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог без змін, з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Кодекс законів про працю України від 10.12.1971 (далі по тексту - КЗпП) визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Статтею першою КЗпП визначено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частиною 1статті 235 КЗпП визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ростановою Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області. Разом з тим, суд допустив негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області.

Незважаючи на вимоги суду про негайне виконання постанови суду у частині поновлення на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області, прийняте судом рішення виконано не було.

Постанова Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі № 810/27238/16 була фактично виконана 27 березня 2018 року шляхом видання наказу керівника апарату Таращанської РДА № 37-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ».

Також виконано постанову суду в частині стягнення з відповідача суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 9834,10 грн. та суми грошової допомоги у розмірі 4345,24 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з вимогами абз. 7 статті 235 КЗпП України прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Приписами статті 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто, згідно із статтею 236 КЗпП проводиться виплата заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця у такій затримці. Закон пов`язує таку виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відтак, колегія суддів зазначає, що нормами Кодексу законів про працю України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами статті 236 Кодексу законів про працю України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Актуальним є застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц. Так, Верховним Судом вказано, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така, правова позиція викладена, у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 821/1678/16

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частина 3 вказаної статті вказує на те, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із вимогами частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби (п.3 ч.1 ст. 257 КАС України у редакції чинній на момент прийняття постанови КОАС від 03.10.2016).

Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 роз`яснив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

У даному випадку обов`язок у Таращанської РДА поновити ОСОБА_1 на посаді виник з моменту проголошення постанови Київського окружного адміністративного суду у справі № 810/2728/16, тобто з 03.10.2016 року.

Враховуючи те, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі № 810/2728/16 в частині негайного поновлення Позивача на посаді виконана Відповідачем шляхом прийняття наказу № 37-к лише 27 березня 2018 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Відповідач не виконав своєчасно вказане судове рішення, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому, відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Так, приписами вказаного абзацу пункту 4 Порядку № 100 визначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100).

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року Позивача було поновлено на посаді, проте фактично днем виконання рішення суду є день прийняття наказу Таращанської РДА від 27.03.2018 року про поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що період затримки, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку, є період з 03.10.2016 року по 27.03.2018 року, тривалістю у 571 робочих днів, зокрема: з 04.10.2016 року по 31.10.2016 року - 20 робочих днів; з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року - 22 робочих дні; з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - 22 робочих дні; з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року - 20 робочих днів; з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року - 20 робочих днів; з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року - 22 робочих дні; з 01.04.2017 року по 30.04.2017 року - 19 робочих днів; з 01.05.2017 року по 31.05.2017 року - 20 робочих дні; з 01.06.2017 року по 30.06.2017 року - 21 робочий день; з 01.07.2017 року по 31.07.2017 року - 21 робочий день; з 01.08.2017 року по 31.08.2017 року - 22 робочих дні; з 01.09.2017 року по 30.09.2017 року - 21 робочий день; з 01.10.2017 року по 31.10.2017 року - 22 робочий день; з 01.11.2017 року по 30.11.2017 року - 22 робочих дні; з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року - 21 робочий день; з 01.01.2018 року по 31.01.2018 року - 21 робочий день; з 01.02.2018 року по 28.02.2018 року - 20 робочих днів; з 01.03.2018 року по 26.03.2018 року - 16 робочих дні.

Згідно з даними довідки про посадовий оклад № 06-21/257 від 06.02.2019 року наданої до суду Таращанською РДА, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» (втратила чинність) та штатного розпису апарату адміністрації, посадовий оклад начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА у 2016 році становив 3101,00 грн.

Згідно відомостей штатного розпису на 2017, та 2018 рік апарату Таращанської РДА посадовий оклад начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами складав у 2017 році - 5000,00 грн., а у 2018 році - 6500,00 грн. (а.с.139-142).

Відповідно до вимог п.10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Тобто коефіцієнт, на який необхідно коригувати виплати, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення нового (підвищеного) посадового окладу (ставки заробітної плати), на оклад (ставку) до підвищення.

Відтак посадовий оклад начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА збільшився 01.01.2017 року порівняно з посадовим окладом 2016-го року з 3101 грн. до 5000 грн. Таким чином заробітна плата підлягає коригуванню на коефіцієнт 5000/3101=1,61.

Алгоритм застосування коефіцієнта підвищення визначені у пункту 10 Порядку № 100, де зазначено, що заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Так, відкорегована заробітна плата за листопад-грудень 2016 року з якої здійснюється визначення середньоденного (годинного заробітку) складає 15000,00 грн.

Середньоденна заробітна плата позивача за період 01.11.2016 року по 31.12.2016 року становить 234,38 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеної затримки виконання рішення суду за період з 03.10.2016 року по 31.12.2016 року складає 64 робочих дні, таким чином середній заробіток за час затримки при виконанні рішення суду за період з 03.10.2016 року по 31.12.2016 року складає 15 000,00 грн. (64 х 234,38 грн.).

У відповідності до штатного розпису апарату Таращанської РДА посадовий оклад за 2017 рік за посадою позивача становив 5000,00 грн., а з 01.01.2018 року посадовий оклад за посадою позивача підвищено до 6500,00 грн.

Таким чином коефіцієнт підвищення у даному випадку складає 6500/5000= 1,3.

Тобто, відкорегована заробітна плата за січень-грудень 2017 року з якої здійснюється визначення середньоденного (годинного заробітку) складає 6500 грн.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за період 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становить 312 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеної затримки виконання рішення за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року складає 250 робочих днів, відтак середній заробіток за час затримки при виконанні рішення суду за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року складає 78000,00 грн. (250 х 312 грн.).

Що стосується сум стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 01.01.2018 року по 26.03.2018 року включно, то судом першої інстанції правильно не застосовано коригування до вказаного показника, оскільки відсутні відомості про підвищення посадового окладу Позивача у подальшому, з чим погоджується колегія суддів.

З огляду на вищевикладене, середньоденна заробітна плата Позивача за період 01.01.2018 року по 26.03.2018 року становить 314,95 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеної затримки виконання рішення за період з 01.01.2018 року по 26.03.2018 року включно складає 57 робочих днів, таким чином середній заробіток за час затримки при виконанні рішення суду за період з 01.01.2018 року по 26.03.2018 року включно становить 17952,38 грн. (57 х 314,95 грн.).

Підсумовуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток Позивача за час затримки виконання рішення суду у період з 03.10.2016 року по 26.03.2018 року включно складає 110952 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 38 коп. без врахування обов`язкових податків та зборів.

Також слід зазначити, що звертаючись з даним позовом до суду Позивач просив стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків та зборів за період із 04.10.2016 року по 26.03.2018 року, проте Позивачем неправильно визначено спосіб захисту порушеного права з огляду на викладене.

Так, згідно з приписами частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Проте, вказана норма стосується поновлення особи на посаді та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте у даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню інша норма права, зокрема стаття 236 КЗпП "Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника". Так, як зазначалося вище, відповідно до приписів вказаної статті у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З огляду на викладене вимога Позивача про стягнення з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків та зборів за період із 04.10.2016 року по 26.03.2018 року задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що з метою належного забезпечення захисту прав Позивача, суд першої інстанції правильно вийшов за межі позовних вимог та стягнув з Таращанської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року у справі № 810/2728/16 за період з 03.10.2016 року по 26.03.2018 року включно у розмірі 110952 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 38 коп. без врахування обов`язкових податків та зборів.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи Відповідача в апеляційній скарзі щодо того, що питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення повинно вирішуватися в рамках судової справи № 810/2728/16, оскільки вказане спростовується нормами статті 256 КЗпП, відповідно до змісту якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Крім того, орган, який вирішував трудовий спір є Київський окружний адміністративний суд.

Разом з тим, Позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження, а не у порядку виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи Відповідача в апеляційній скарзі про те, що не підлягає відшкодуванню на користь Позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, оскільки у період з 06.06.2017 року Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ресіліент» та відповідно отримував заробітну плату у розмірі 6220 грн., оскільки законом не передбаченого будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за певних обставин.

Так, Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 58074094) зазначив, що посилання апеляційного суду при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18).

Таким чином, правових підстав для відрахування від суми середньої заробітної плати позивача, стягнутої судом за час невиконання рішення суду, суми, отриманої під за час перебування у трудових відносинах з ТОВ «Ресіліент» - немає.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача про невиконання рішення суду про поновлення на посаді ОСОБА_1 та не виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не надав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Також, колегія суддів враховує й те, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Таращанської районної державної адміністрації Київської області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Таращанської районної державної адміністрації Київської області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Л.О. Костюк

Повний текст складено 16.12.2019 року.