Справа № 540/2187/19
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2187/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо формування та подання для Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна;

- зобов`язати відповідача сформувати та подати до Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 14500,00 грн.

Ухвалою від 21.10.2019 рок у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження), учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що 29.07.2019 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною С.О. Під час нотаріального посвідчення правочину позивачем сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 % вартості нерухомого майна, що склало 14500,00 грн. Проте, вказаний платіж вчинений помилково, у зв`язку з тим, що позивач придбав житло вперше, а тому, відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" не відноситься до переліку платників збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Представник ОСОБА_1 . 12.08.2019 року звернувся до відповідача із заявою про складання подання про повернення помилково сплаченого до бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 14 500,00 грн. Втім, 14.08.2019 року пенсійний орган відмовив позивачу листом № 183285/05/3- 496/1, яким порекомендував звернутись до суду для встановлення правових підстав щодо повернення сплаченого до бюджету збору. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

19.11.2019 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог на підставі наступного. Пунктом 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" визначено випадки звільнення громадян від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Отже, громадяни, які придбавають житло вперше, звільняються від сплати вказаного збору на на підставі Закону, а не за рішенням органу Пенсійного фонду. Тому питання звільнення від сплати збору повинно було з`ясовуватись при нотаріальному оформленні цивільно-правового договору. Також відповідач зазначає, що документи, які свідчать про те, що позивачем житло придбавалось вперше, не можуть бути наявні в Управлінні, оскільки ані реєстрацію договорів купівлі-продажу, ані реєстрацію права власності на житло Управління не здійснює. За таких обставин, будь-які документи щодо придбання житла, в тому числі вперше, в Управління відсутні. Тому покладати тягар доказування виключно лише на Управління не можна, оскільки його функціональні обов`язки та повноваження надані чинним законодавством не дозволяють збирати відомості і перевіряти інформацію про факти придбання житла вперше. Крім того, надані до адміністративного позову документи беззаперечно не свідчать про те, що придбання позивачем вказаного житла було здійснено вперше. Так, із аналізу ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" слідує, що відомості з Державного реєстру прав не можуть бути підставою для визначення позивача особою, яка придбала майно вперше, так як не відомо, чи не було придбано ним нерухоме майно раніше. Відтак, за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання ОСОБА_1 нерухомості вперше та вказані вище обставини в сукупності свідчать про відсутність протиправних дій Управління. Щодо вимоги позивача про зобов`язання сформувати та подати до ДКСУ подання, пенсійний орган зазначає, що процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, визначена Порядком, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, застосовується у випадку, коли Пенсійний фонд не заперечує факт придбання особою житла вперше та помилково сплачені кошти повертаються в добровільному порядку та не поширюється на операції, зокрема, безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Натомість, порядок виконання судових рішень, у тому числі щодо повернення помилково та/або надмірно сплачених до бюджетів податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів за рішенням суду, визначений Законом України "Про виконавче провадження", та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. Таким чином, поновлення прав платника збору, який помилково сплатив до Державного бюджету України кошти здійснюється шляхом винесення судом рішення про стягнення такої суми з Державного бюджету України на користь такого платника збору. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає адміністративну справу у письмовому провадженні без повідомлення її учасників, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

29.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,50 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 279.

Згідно з квитанцією від 29.07.2019 року № ПН1047676 ОСОБА_1 сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 % вартості нерухомого майна, що становить 14 500,00 грн.

12.08.2019 року представник позивача - адвокат Зудінов О.О. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 10.08.2019 року № 08/19 КМО звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо направлення подання про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого ним до бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 14 500,00 грн. Помилковість сплаченого збору обґрунтована тим, що позивач згідно з п. 9 ч. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" не є його платником, оскільки придбав житло вперше.

До вказаного звернення надана копія квитанції від 29.07.2019 року № ПН1047676 про сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

14.08.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві надіслало позивачу лист № 183285/05/3-496/1, яким для встановлення правових підстав щодо повернення коштів збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 14500,00 грн. рекомендовано звернутися до суду.

Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку законності відмови ОСОБА_1 у внесенні подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року № 400/97-ВР (далі Закон № 400/97-ВР).

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону № 400/97-ВР підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до п. 8 ст. 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених п. 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Для платників збору, визначених п. 9 ст. 1 цього Закону, - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного п. 8 ст. 2 цього Закону (п. 10 ст. 4 Закону № 400/97-ВР).

Збір на обов`язкове державне пенсійне страхування платники збору, визначені у частині другій цієї статті, сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 3 Закону № 400/97-ВР).

Платники збору, визначені п.п. 6, 7, 9, 10 ст. 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України (ч. 3 ст. 3 Закону № 400/97-ВР).

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" регулюються Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740 (далі Порядок № 1740).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку № 1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку № 1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Отже, суд вважає, що не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування громадяни, які придбавають житло вперше. Тобто, громадяни, які придбали житло вперше, звільняються від сплати збору в розмірі 1 % від вартості нерухомого майна зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.

Натомість, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - відповідного платіжного доручення.

Відповідно до інформаційної довідки від 10.08.2019 року № 177052599 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , придбаної на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 279 від 29.07.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною С.О.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбавання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ОСОБА_1 будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору.

Отже, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 придбав житло на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2019 року вперше, відтак при укладенні договору купівлі-продажу помилково сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 відсотка від його вартості.

Суд зауважує, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 року № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України, як уповноваженого суб`єкта владних повноважень, зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінков проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 21.08.2018 року у справі № 819/657/17, від 20.03.2018 року у справі № 819/1249/17, від 19.06.2018 року у справі № 819/1554/16.

Відповідно до п. 18 Порядку № 1740 повернення помилково або надміру сплачених сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій здійснюється у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України та нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання, щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України за від 03.09.2013 року № 787 (далі Порядок № 787).

Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Згідно з пунктом 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року № 21-2, яким, зокрема, установлений механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Відповідно до пп. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, законодавством визначений порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, який передбачає формування за заявою особи подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до відповідного органу Державної казначейської служби України.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість позиції ОСОБА_1 щодо відсутності у правових підстав для сплати ним збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Оскільки листом від 14.08.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві фактично відмовило позивачу у поверненні збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суд вважає, у даному випадку наявні ознаки протиправних дій пенсійого органу щодо відмови у формуванні та поданні до відповідного органу Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна. Зазначене є підставою для зобов`язання відповідача сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 14500,00 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 29.07.2019 року № ПН1047676.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат щодо правової допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 10.08.2019 року № 08/19; копію розрахунку від 31.08.2019 року №31-08 на суму 3000,00 грн.; копію платіжного доручення від 31.10.2019 року № 55 на суму 3000,00 грн.

13.12.2019 року відповідач надіслав письмові заперечення проти задоволення клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, у зв`язку з їх не співмірністю та зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На думку відповідача, наведені докази не підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки не можливо конкретно встановити співрозмірність роботи, виконаної адвокатом, та часу, витраченого на виконання такої роботи. Отже, з огляду на недоведеність ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу, відповідно відсутні підстави для присудження таких витрат на користь позивача.

На підставі викладеного, суд вважає, що надані документи є достатніми та доводять факт понесення ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги адвоката у розмірі 3000,00 грн. Відтак, понесені витрати відповідають критеріям дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) щодо відмови у формуванні та наданні органу Державної казначейської служби України подання про повернення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 14500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) сформувати та надати до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України подання про повернення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 14500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 112010200