Справа № 140/1723/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9652/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 140/1723/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

суддя у І інстанції Денисюк Р.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 09 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

23 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС) № Ф-12533-55 від 05 лютого 2019 року в розмірі 18276,72 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 1401723/19 позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачка є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї у період зупинення адвокатської діяльності нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, це виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачкою як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема, у періоди, коли вона була найманим працівником, а не самозайнятою особою. Окрім того, враховуючи факт зупинення позивачкою своєї адвокатської діяльності, суд прийшов до висновку про відсутність у неї обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску протягом строку зупинення її права на заняття адвокатською діяльністю. Тому оскаржувана вимога про сплату боргу № Ф-8411-55 від 05 лютого 2019 року винесена контролюючим органом протиправно.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДФС, яке у своїй скарзі просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що єдиний внесок позивачці нараховано як самозайнятій особі-адвокату. Вказує на те, що оскільки позивачка заяву форми № 8-ОПП про зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю та заяву про зняття з обліку як платника єдиного внеску до контролюючого органу не подавала, то продовжує перебувати на обліку в контролюючому органу та відповідно зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальних умовах.

При цьому зазначає, що з 01 січня 2017 року, з часу набрання чинності Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», всі фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок мінімальний розмір якого з 01 січня 2017 року становить 704,00 грн, а з 01 січня 2018 року - 819,06 грн.

Таким чином, на думку відповідача, внаслідок порушення позивачкою свого обов`язку щодо сплати єдиного внеску у строки, встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ГУ ДФС правомірно сформовано та надіслано їй оспорювану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8411-55 від 05 лютого 2019 року.

Окрім того, на думку ГУ ДФС, позивачкою пропущено строк звернення для суду, що є підставою залишення даного позову без розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27 червня 2012 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 680, яке з 22 грудня 2014 року було зупинено згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до довідки Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька від 22 березня 2019 року № 52/2-24.19 ОСОБА_1 працює у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 м. Луцька на посаді юрисконсульта з 23 листопада 2010 року (наказ від 01.12.2010 № 132-ос). З 21 вересня 2012 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (наказ від 21.09.2012 № 84-ос), з 22 липня 2015 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до чотирьох років (наказ від 22.07.2015 № 182-ос), з 09 травня 2016 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (наказ від 06.05.2016 № 106-ос). На даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною (наказ від 04.02.2019 № 34-ос).

ГУ ДФС сформовано вимогу від 05 лютого 2019 року № Ф-8411-55 про сплату боргу (недоїмки), що виникла станом на 31 січня 2019 року у сумі 18276,72 грн відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Відповідно до копії корінця вимоги про сплату боргу така отримана позивачкою 19 березня 2019 року (а.с. 52).

Не погодившись з вказаною вимогою позивачка оскаржила її в адміністративному порядку, однак рішенням Державної фіскальної служби України від 06 травня 2019 року № 20846/6/99-99-11-05-02-25 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропущеним 10-денним строком її подання (а.с. 56-57).

Вважаючи вказану вимогу про сплату боргу протиправною, позивачка звернулася до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору, оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дія Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина 1 статті 2 цього Закону).

Як встановлено абзацами 4, 5, 6 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до абзацу 9 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачають два способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий. Водночас, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Таким чином, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 серпня 2019 року у справі 480/106/19, яка в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення спору.

Апеляційним судом встановлено, що рішення Державної фіскальної служби України від 06 травня 2019 року № 20846/6/99-99-11-05-02-25 про залишення скарги без розгляду отримано позивачкою 10 травня 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом із тим, позовну заяву про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12533-55 від 05 лютого 2019 року ОСОБА_1 подано до адміністративного суду лише 23 травня 2019 року, тобто з пропуском 10-денного строку, передбаченого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно із частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, встановивши, що позовна заява подана до суду після спливу десятиденного строку звернення до суду, встановленого статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та без заяви про поновлення строку звернення до суду з поважних причин, суд першої інстанції мав залишити вказаний позов без розгляду, а не розглядати його по суті.

При цьому апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про право звернення до суду з цим позовом у межах шестимісячного строку, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, що висловлений в ухвалі суду від 09 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про залишення даної позовної заяви без розгляду, з огляду на наведені вище мотиви.

Відповідно до приписів частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та залишити без розгляду позов ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 140/1723/19 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко