Справа № 826/11160/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Радченкової А.В.,

представника відповідача: - Мудренко Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електростандарт ЛТД» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №2,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Електростандарт ЛТД» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №2, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 12 квітня 2018 року № 2.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Під час апеляційного розгляду справи Товариством з обмеженою відповідальністю «Електростандарт ЛТД» було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач вважає рішення Окружного адміністративного суд ум. Києва від 12.09.2019 року обґрунтованим, прийнятим із урахуванням усіх обставин справи, із додержанням норм матеріального та процесуального права, в той час як вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що епізод порушення відповідно до акту перевірки Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28.03.2018 року №186/26-15-14-02-05/39003119 щодо податку на додану вартість пов`язаний із висновками контролюючого органу щодо неправомірного формування показників собівартості товару, спростування цих висновків рішенням суду в адміністративній справі №826/11161/18, набранням судовим рішенням законної сили, принципу обов`язковості судового рішення, податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 12.04.2018 року №2, також підлягає скасуванню, як таке, що винесено за необґрунтованими висновками акту перевірки.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у період з 28 лютого 2018 року по 21 березня 2018 року посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Електростандарт ЛТД» податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2017 року, валютного - за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2017 року, результати якої оформлені актом перевірки від 28 березня 2018 року №186/26-15-14-02-05/39003119 (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема:

підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 2064637 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 805016 грн., за 2016 рік на суму 758940 грн., за три квартали 2017 року на суму 500681 грн.;

пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 204 418 гривень, в тому числі за грудень 2015 року на суму 894 462 грн., грудень 20116 року на суму 843 267 грн., вересень 2017 року на суму 466 689 грн.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві винесені податкові повідомлення-рішення:

від 12.04.2018 року №2, яким позивачу за порушення статті 134 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 379 542 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями 2064637 грн. та за штрафними санкціями 314905 грн.;

від 12.04.2018 року №2, яким позивачу за порушення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 755 523 грн., у тому числі - 2 204 418 грн. за податковими зобов`язаннями, 551 105 - штрафними санкціями.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12.04.2018 №2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюють норми Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Згідно абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 3.1 названого Положення облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що записи у регістрах бухгалтерського обліку проводяться лише на підставі первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а інформація про господарські операції, здійснені позивачем за звітний період, на підставі облікових регістрів, відображається у податковій звітності.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно із приписами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації.

Як вбачається із акту перевірки, контролюючим органом висновки щодо порушення позивачем порядку нарахування податку на додану вартість зроблено з огляду на завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) на загальну суму 11 470 205 грн., що призвело до заниження показників, задекларованих в рядку 02 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2015, 2016, 2017 роки (12 арк. акта перевірки, 29 арк. справи том І), та, як наслідок, не відображення податкових зобов`язань із податку на додану вартість за відповідний період.

Так, як зазначено в акті перевірці (15, 17 арк. акта перевірки) в порушення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України підприємством не нараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість (шляхом виписки податкової накладної на умовний продаж) всього в сумі 2 294 041 грн., в т.ч. за грудень 2015 року на суму 894 462 грн., грудень 2016 року на суму 843 267 грн., вересень 2017 року на суму 556 312 грн.

З даного приводу, варто звернути увагу на те, що дії посадових осіб відповідача щодо проведення спірної перевірки, складення Акту перевірки від 28.03.2018 року та винесеного на підставі такої перевірки податкового повідомлення - рішення № 2 вже було предметом судового розгляду.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2019 в адміністративній справі №826/11161/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Електростандарт ЛТД» - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 12.04.2018 №2.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що «висновки контролюючого органу стосовно порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», спростовуються наданими позивачем реєстрами товарних чеків, які не включені відповідачем при здійсненні розрахунку собівартості товарів та копії фіскальних звітних чеків, витягами з книги РРО за перевіряємий період: за 2015 рік - копії вказаних товарних чеків (реєстрів), копії фіскальних звітних чеків та копії сторінок РРО (т.2, а.с. 130-166), згідно яких неврахована собівартість товарів становить 444934,37 грн.; за 2016 рік - копії вказаних товарних чеків (реєстрів), копії фіскальних звітних чеків та копії сторінок РРО (т.3, а.с. 276-278, т.5 а.с.71-82), згідно яких неврахована собівартість товарів становить 58276,77 грн.; за 9 місяців 2017 року - копії вказаних товарних чеків (реєстрів), копії фіскальних звітних чеків та копії сторінок РРО (т.7, а.с.184-187), згідно яких неврахована собівартість товарів становить 9712,48 грн.

Загальна сума реалізації товару за готівку склала у 2015 році - 22230698,07, з яких ПДВ - 3705118,72, відп. без ПДВ - 18525583,95 грн., що підтверджується реєстром товарних чеків за 2015 рік (т.1, а.с.18-144), таблицею собівартості товарів за даними бухгалтерського обліку позивача за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року (т.2. а.с.44-128) та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 70 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 (т.6 а.с.1); у 2016 році - 25831111,18 грн., з яких ПДВ - 4305188,26 грн., відп. без ПДВ 21525928,40 грн., що підтверджується реєстром товарних чеків за 2016 рік (т.2 а.с.168-287), таблицею собівартості товарів за даними бухгалтерського обліку позивача за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року (т.2. а.с.188-274), оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 70 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (т.6 а.с.2); за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 року - 17828846,83 грн., з яких ПДВ - 2971476,54 грн., відп. без ПДВ 14857374,24 грн., що підтверджується реєстром товарних чеків за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 (т.6 а.с.57-136), таблицею собівартості товарів за даними бухгалтерського обліку позивача за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 року (т.7. а.с.125-182) та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 70 за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 (т.6 а.с.3).

Також колегія суддів зазначає, що відповідачу надано для перевірки аналізи рахунку 70, 90, регістри рахунку 70, 90 в розрізі аналітики по контрагентам покупцям, пояснювальний лист щодо розбіжностей у фінансовій та податковій звітності, оборотно-сальдові відомості, копії податкових, видаткових накладних, розрахунків коригування, фіскальних чеків, рахунків-фактур, платіжних доручень, витяг з книги реєстрації довіреностей, договору, наказ про облікову політику, інвентаризаційні описи, регістри реалізації по безготівкових та готівкових рахунках, по поверненню товару, копії головної книги по рахунках 70,90, оборотно-сальдові відомості по рахунках 70, 90, регістри придбання товару по рахунку 28, оборотно-сальдова відомість по рахунку 28.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Позивачем надано суду за 2015 рік: реєстр товарних чеків за 2015 рік (т.1, а.с.18-144) - сума відп. - 22230698,07, з яких ПДВ - 3705118,72, відп. без ПДВ - 18525583,95 грн.; на підтвердження собівартості реалізованих кінцевим споживачам товарів за період 2015 рік - копії товарних чеків, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних (т.1, а.с.145-303, т.2, а.с.1-42, т.6 а.с.7-55); таблиця собівартості товарів за даними бухгалтерського обліку позивача за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року (т.2. а.с.44-128), з якої вбачається, що відпускна сума з ПДВ за вказаний період склала 22230698,07 грн., а собівартість реалізованої продукції без ПДВ - 18064664,02 грн.; реєстр повернення реалізованого товару за товарними чеками за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 (відпр. сума склала 20807 грн., а облікова сума - 11918,69 грн. (т.2, а.с.129); на підтвердження викладених у позові доводів стосовно не включення окремих товарних чеків до додатку №14 до акту перевірки за 2015 рік позивачем долучено до матеріалів справи копії вказаних товарних чеків (реєстрів), копії фіскальних звітних чеків та копії сторінок РРО (т.2, а.с. 130-166); оборотно-сальдова відомість по рахунку 70 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 (т.6 а.с.1).

За 2016 рік: реєстр товарних чеків за 2016 рік (т.2 а.с.168-287) - сума відпр. - 25831111,18 грн., ПДВ - 4305188,26 грн., відп. без ПДВ 21525928,40 грн.; на підтвердження собівартості реалізованих кінцевим споживачам товарів за період 2015 рік - копії товарних чеків, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних (т.2 а.с.288-295, т.3 а.с.1-186, 279-307, т.4 а.с.1- 311, т.5 а.с.1-71); таблиця собівартості товарів за даними бухгалтерського обліку позивача за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року (т.2. а.с.188-274), з якої вбачається, що відпускна сума з ПДВ за вказаний період склала 25831111,18 грн., а собівартість реалізованої продукції без ПДВ - 20776698,56 грн.; згідно реєстру повернення реалізованого товару за товарними чеками за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відпр. сума склала 11571,25 грн., а облікова сума - 7174,78 грн. (т.3, а.с.275); на підтвердження викладених у позові доводів стосовно не включення окремих товарних чеків до додатку №14 до акту перевірки за 2016 рік позивачем долучено до матеріалів справи копії вказаних товарних чеків (реєстрів), копії фіскальних звітних чеків та копії сторінок РРО (т.3, а.с. 276-278, т.5 а.с.71-82); оборотно-сальдова відомість по рахунку 70 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (т.6 а.с.2).

За 9 місяців 2017 року: реєстр товарних чеків за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 (т.6 а.с.57-136) - сума відпр. - 17828846,83 грн., ПДВ - 2971476,54 грн., відп. без ПДВ 14857374,24 грн.; на підтвердження собівартості реалізованих кінцевим споживачам товарів за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 - копії товарних чеків, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, вантажно-митних декларацій (т.6 а.с.137-307, т.7 а.с.1-123); таблиця собівартості товарів за даними бухгалтерського обліку позивача за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 року (т.7. а.с.125-182), з якої вбачається, що відпускна сума з ПДВ за вказаний період склала 17828846,83 грн., а собівартість реалізованої продукції без ПДВ - 14094924,06 грн.; згідно реєстру повернення реалізованого товару за товарними чеками за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 відпр. сума склала 3313,55 грн., а облікова сума - 1833,76 грн. (т.7, а.с.183); на підтвердження викладених у позові доводів стосовно не включення окремих товарних чеків до додатку №14 до акту перевірки за 9 місяців 2017 року позивачем долучено до матеріалів справи копії вказаних товарних чеків (реєстрів), копії фіскальних звітних чеків та копії сторінок РРО (т.7, а.с.184-187); оборотно-сальдова відомість по рахунку 70 за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 (т.6 а.с.3).

Колегія суддів аналізуючи подані позивачем письмові документи приходить висновку про відповідність фактичної собівартості реалізованих ТМЦ з показниками собівартості, відображеними в фінансовій та податковій звітності.»

Згідно зі приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що ТОВ «Електростандарт ЛТД» у відповідь на запити податкового ревізора-інспектора про надання пояснень та документів (листи-запити № 1 від 14.03.2018 року, № 2 від 19.03.2018 року, № З від 20.03.2018 року) до перевірки були надані наступні документи:

- аналіз рахунку 70 в розрізі аналітики за період з 01.01.17 року по 30.09.17 року;

- аналіз рахунку 70 в розрізі аналітики за період з 01.01.16 року по 31.12.16 року;

- аналіз рахунку 70 в розрізі аналітики за період з 01.01.15 року по 31.12.15 року;

- аналіз рахунку 90 розрізі аналітики за період з 01.01.17 року по 30.09.17 року;

- аналіз рахунку 90 в розрізі аналітики за період з 01.01.16 року по 31.12.16 року;

- аналіз рахунку 90 в розрізі аналітики за період з 01.01.15 року по 31.12.15 року;

- регістри (аналіз) рахунку 70 в розрізі аналітики 70/702/1 та 70/703 по контрагентам покупцям за період з 01.01.17 року по 30.09.17 року;

- регістри (аналіз) 70 в розрізі аналітики 70/702/1 та 70/703 по контрагентам покупцям за період з 01.01.16 року по 31.12.16 року;

- регістри (аналіз) рахунку 70 в розрізі аналітики 70/702/1 та 70/703 по контрагентам покупцям за період з 01.01.15 року по 30.09.15 року;

- регістри (аналіз) рахунку 90 в розрізі аналітики по контрагентам покупцям за період 01.01.17 року по 30.09.17 року;

- регістри (аналіз) рахунку 90 в розрізі аналітики по контрагентам покупцям за період з 01.01.16 року по 31.12.16 року

- регістри (аналіз) рахунку 90 в розрізі аналітики по контрагентам покупцям за період з 01.01.15 року по 31.12.15 року;

- загальні оборотно-сальдові відомості в розрізі субрахунків по всіх рахунках за 2015 рік, 2016 рік,та 9 місяців 2017 року;

- регістри реалізації по готівкових розрахунках в розрізі господарських операцій за 201 5 рік;

- регістри по поверненню реалізованого товару по готівкових розрахунках в розрізі господарських операцій за 2015 рік;

- регістри реалізації по готівкових розрахунках в розрізі господарських операцій за 2016 рік;

- регістри по поверненню реалізованого товару по готівкових розрахунках в розрізі господарських операцій за 2016 рік;

- регістри реалізації по готівкових розрахунках в розрізі господарських операцій за 9 місяців 2017 року;

- регістри по поверненню реалізованого товару по готівкових розрахунках в розрізі господарських операцій за 9 місяців 2017 року;

- копії головної книги по рах. 70 та 90 за 2015 рік, 2016 рік та 9 місяців 2017 року; -

- копії журналів ордерів по рах. 70 та 90 за 2015 рік,2016 рік та 9 місяців 2017 року;

- обігово сальдові відомості по рах. 70 та 90 за 2015 рік, 2016 рік та 9 місяців 2017 року;

- регістри придбання товару по б/г розрахунках в розрізі господарських операцій за

2015 рік;

- регістри придбання товару по б/г розрахунках в розрізі господарських операцій за

2016 рік;

- регістри придбання товару по б/г розрахунках в розрізі господарських операцій за 9 місяців 2017 року;

- обігово-сальдова відомість по рах. 28 за 2016 рік в розрізі номенклатури, кількості, вартості та суми га 1745 сторінках.

Витрати, зазначені у деклараціях з податку на прибуток підприємства за 2015 р., 2016 р. та 9 місяців 2017 р. були сформовані на підставі первинних документів, згрупованих та узагальнених рахунків 90 (собівартість), 92 (адміністративні витрати), 93 (витрати на збут), 94 (інші операційної діяльності), 95 (фінансові витрати). Формування виробничих витрат підприємства здійснюється на підставі первинних документів, якими є акти списання матеріалів (товарів) та вимоги-накладні.

Крім того, на підтвердження формування собівартості реалізованих товарів підприємством були надані регістри 90 рахунку, в якому акумульовано загальну собівартість реалізованих товарів.

Собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Згідно п.6 П(с)БО 9 «Запаси» для цілей бухгалтерського обліку запаси включають:

сировину, основні й допоміжні матеріали, комплектуючі вироби та інші матеріальні цінності, що призначені для виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг, розподілу, передачі, обслуговування виробництва й адміністративних потреб; незавершене виробництво у вигляді не закінчених обробкою і складанням деталей, вузлів, виробів та незакінчених технологічних процесів. Незавершене виробництво на підприємствах, в установах, що виконують роботи та надають послуги, складається з витрат на виконання незакінчених робіт (послуг), щодо яких підприємством/установою ще не визнано доходу;

готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, в установі, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом;

товари у вигляді матеріальних цінностей, що придбані (отримані) та утримуються підприємством/установою з метою подальшого продажу;

малоцінні та швидкозношувані предмети, що використовуються протягом не більше одного року або нормального операційного циклу, якщо він більше одного року;

Згідно п.8 П(с)БО 9 «Запаси» придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства/установи за первісною вартістю.

Згідно п.9 П(с)БО 9 «Запаси» первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат:

- суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків;

- суми ввізного мита;

- суми непрямих податків у зв`язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються

підприємству/установі;

- транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) ІЗ вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця N використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів). Сума транспортно-заготівельних витрат, що узагальнюється на окремому субрахунку рахунків обліку запасів, щомісячно розподіляється між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць. Сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься до запасів, що вибули, визначається як добуток середнього відсотка транспортно-заготівельних витрат і вартості запасів, що вибули, з відображенням її на тих самих рахунках обліку, у кореспонденції з якими відображено вибуття цих запасів. Середній відсоток транспортно-заготівельних витрат визначається діленням суми залишків транспортно-заготівельних витрат на початок звітного місяця і транспортно-заготівельних витрат з звітний місяць на суму залишку запасів на початок місяця і запасів, що надійшли за звітний місяць. Приклади розподілу транспортно-заготівельних витрат наведені в додатку до Положення стандарту) 9;

- інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, якому вони придатні для використання у запланованих цілях. До таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства/установи на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.

Згідно п. 16 П(с)БО 9 «Запаси» при відпуску запасів у виробництво, з виробництва, продаж і іншому вибутті оцінка їх здійснюється за одним з таких методів: ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів; середньозваженої собівартості;

собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО);

ТОВ «Електростандарт ЛТД» згідно наказу про Облікову політику використовує метод собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО).

Згідно п.20 П(с)БО 9 «Запаси» оцінка запасів за методом ФІФО базується на припущенні, що паси використовуються у тій послідовності, у якій вони надходили до підприємства/установи (відображені у бухгалтерському обліку), тобто запаси, які першими відпускаються у виробництво (продаж та інше вибуття), оцінюються за собівартістю перших за часом надходження запасів.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 Податкового кодексу України).

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу вартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, і 38. 4 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього тексу - витрати, що прямо пов`язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом цього податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послух, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п. 138,8. ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: - прямих матеріальних витрат; - прямих витрат на оплату праці; - амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; - вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, на переконання колегії суддів, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Інші доводи відповідача на спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, вважає правильність встановлення фактичних обставин справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильне застосування норм матеріального та процесуального права. Виходячи з цього, суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 17 грудня 2019 року.