Справа № 461/8750/19
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/8750/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Івасюти Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління безпеки міста Львівської міської ради в особі інспектора з паркування Коцюмбас Ю.Ю. (фактична адреса: 79008, м. Львів, вул. Зелена, 9, юридична адреса: 79008, м. Львів, пр. Свободи, 24) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову покликається на те, що постановою інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Коцюмбаса Юрія Юрійовича №ЛВ11-2117 від 22.10.2019 року позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510, 00 гривень. Копію постанови ОСОБА_1 отримав 29.10.2019 року. Оскаржувану постанову позивач вважає незаконною, а факти, що викладені в ній таким, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що ним було здійснено вимушену зупинку транспортного засобу, у зв`язку з технічною несправністю його автомобіля та вчинено усі дії передбачені ПДР України, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху. Просить оскаржувану постанову скасувати.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подав до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог, вказуючи на дотримання інспектором процедури притягнення позивача до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Коцюмбаса Юрія Юрійовича №ЛВ11-2117 від 22.10.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510, 00 гривень/а.с.9-10/.

Згідно вказаної постанови, 22.10.2019 року о 17 годині 05 хвилин, на вул. Коперника, 31 у м. Львові водій ОСОБА_1 , здійснив зупинку транспортного засобу Opel Astra н.з. НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив вимоги п.п.8.4в, 33.3.34 Правил дорожнього руху України.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.1 ПДР України передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пункт 33.3.34 ПДР забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Не поширюється дія знаку: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; за наявності під ним таблички 7.18 на водіїв з інвалідністю, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю», на водіїв, які перевозять пасажирів з інвалідністю, за умови наявності документів, що підтверджують інвалідність пасажира (крім пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Пунктом 15.1 ПДР України встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, п. 15.2 за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Згідно з абзацу «а» п.15.10 ПДР України, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Ухвалою Львівської міської ради №2683 від 07.12.2017 року обидві сторони вул. М. Коперника, від вул. С. Бандери до пр. Свободи у м. Львові визнано ділянкою, зупинка та стоянка на якій призводить до зменшення пропускної здатності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху або створювати загрозу безпеці руху.

Крім цього, встановлено, що вул. Коперника в місці інкримінованого позивачу правопорушення має дві смуги руху, які позначені дорожнім знаком 5.16 «Напрями руху по смугах». Транспортний засіб позивача марки «Opel Astra н.з. НОМЕР_1 знаходився по правій смузі руху по вул. Коперника, де встановлено односторонній рух.

Таким чином, розташування транспортного засобу позивача створювало перешкоду для руху іншим учасникам дорожнього руху, відтак доводи позивача щодо протилежного є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами по справі.

Однак, представником відповідача при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано наступних обставин.

Позивач покликається на те, що зупинка транспортного засобу була вимушеною, внаслідок технічної несправності автомобіля, а саме перегрівом двигуна. Факту зупинки транспортного засобу в зоні дії знака 3.34 «Зупинку заборонено» позивач не заперечує.

Правилами дорожнього руху України, а саме п.15.14 передбачено, що у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Тобто, у випадку вимушеної зупинки транспортного засобу на дорозі повинна бути: 1) ввімкнена аварійна світлова сигналізація (п.9.9 ПДР), 2) разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ДТП); вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м. (п.9.10. ПДР) та якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 («в», «г», «ґ») цих Правил; з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті «б» пункту 9.10 цих Правил(п.9.11 ПДР).

З фотофіксації правопорушення вбачається, що транспортний засіб автомобіль марки «Opel Astra н.з. НОМЕР_1 знаходиться в межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». При цьому, аварійна світлова сигналізація на автомобілі була ввімкнена.

Обставин за яких у позивача був обов`язок разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними (п.9.10. ПДР) встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 («в», «г», «ґ») цих Правил; з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті «б» пункту 9.10 цих Правил не встановлено.

Таким чином, твердження позивача про належне дотримання ним правил дорожнього руху, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач, за неможливості прибрати транспортний засіб, діяв згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 ПДР України.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, суб`єктом владних повноважень фактично жодного належного доказу в підтвердження належного обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 122 КУпАП, не надано.

Суд вважає, що постанова інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради серії ЛВ11-2117 від 22.10.2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510, 00 гривень, винесена без дослідження усіх обставин справи, на підставі доказів які не доводять факту вчинення ОСОБА_2 інкримінованого правопорушення, без оцінки обставин, які свідчать про відсутність у його діях складу інкримінованого правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є недоведеним, а тому оскаржувану постанову слід скасувати.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а тому позов слід задовольнити.

Згідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати належить віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 4 ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Постанову інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Коцюмбаса Юрія Юрійовича №ЛВ11-2117 від 22.10.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2019 року.