Справа № 200/5913/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року справа №200/5913/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (повний текст складено 23 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/5913/19-а (суддя І інстанції - Хохленков О.В.) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Беленківьскої селищної ради в особі виконкому, третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій суб`єкта владних повноважень незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03.05.2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Харьковської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку в особі Центру надання адміністративних послуг та Беленківьскої селищної ради в особі виконкому про визнання дій суб`єкта владних повноважень незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що на початку лютого 2019 року у виконкомі Біленьківської селищної ради вони отримали копії двох повідомлень про зняття їх з реєстрації місця проживання особи від 29.10.2018 року та копії карток реєстрації особи (складені представником 2 відповідача), в яких було вказано, що вони нібито вибули до нового місця проживання з 15.09.2016 року та зареєстровані в АДРЕСА_2. Картки реєстрації особи (які заповнювалась робітником відповідача №2 на зворотній стороні) мають виправлення дати в році з 2018 на 2016 року.

Це повідомлення від 29.10.2018 р. до виконкому Біленьківської селищної ради м. Краматорська було складене і спрямоване провідним спеціалістом Волковою О.М. ЦНАП Індустріального району територіального підрозділу Центру надання адмін. послуг м, Харкова.

Згідно з цих повідомлень про зняття з реєстрації місця проживання особи від 29.10.2018 року (документ відповідача №1) обидва позивача нібито звернулися з заявами про реєстрацію їх у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання в АДРЕСА_2 з 15 вересні 2016 р.

Однак позивачі ні 15.09.2016 р. ні 29.10.2018 р. ні в іншу дату, в ЦНАП Індустріального району територіального підрозділу Центру надання адміністративних послуг м. Харкова не були, з ніякими заявами та документами (паспортом, воєнним квитком) про зняття їх з реєстрації в м. Краматорську і перереєстрації в м. Харкові не зверталися, ніяку Волкову О.М. не бачили і з нею не спілкувались, навіть не знають де знаходиться фізично приміщення цієї служби.

На момент зняття з реєстрації ОСОБА_2 в 2016 році чи 2018 році, вона була неповнолітньою, і у спеціаліста який здійснює прийом документів повинна бути письмова згода матері позивачки, що та не заперечує про зміну місця проживання її дитини і таким чином на погіршення її житлових умов. Таку згоду матір ОСОБА_2 - ОСОБА_5 не давала.

Будинок в АДРЕСА_3 в незаконний спосіб був проданий 15.03.2017 р. і ця угода була скасована рішенням Краматорського міського суду від 10.01.2019 року.

Враховуючи вищевикладене позивачі просили суд визнати дії Харківської міської ради в особі Департамента адміністративних послуг та споживчого ринку в особі Центру надання адміністративних послуг м. Харкова Індустріального району територіального підрозділу Центру надання адмін. послуг м. Харкова та Біленьківської селищної ради Донецької області в особі виконкому, щодо знятті з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою' АДРЕСА_3 у зв`язку вибуттям до нового місця проживання в АДРЕСА_2 з 15.09.2016 року, незаконними та такими, що порушають права позивачів.

Зобов`язати Департамент адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг м. Харкова Індустріального району територіального підрозділу Центру надання адмін. послуг м. Харкова та Біленьківську селищну раду Донецької області в особі виконкому скасувати реєстрацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку вибуттям до нового місця проживання за адресою в АДРЕСА_2 з 15.09.2016 року, а Біленьківську селищну раду в особі виконкому зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 з 15.09.2016 року.

Листом Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку в особі управління адміністративних послуг виконавчого комітету Харківської міської ради № 1327/0/506-19 від 09.08.2019 року який потрапив до канцелярії суду першої інстанції 22.08.2019 року посадова особа управління повідомила суд, що суб`єктом надання адміністративної послуги з реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб, а також розпорядником відповідної інформації в м. Харкові є Департамент реєстрації Харківської міської ради.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2019 року був замінений первісний відповідач на належного відповідача - Департамент реєстрації Харківської міської ради.

27.08.2019 року через канцелярію суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_3 про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, так як він є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 на підставі Договору купівлі - продажу від 12.11.2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2019 року ОСОБА_3 був залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 200/5913/19-а провадження по справі - закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

ОСОБА_1 не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу суду.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. На думку позивача суд повинен був розглянути справу по суті, а не закривати провадження у справі.

Третьою особою на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" передбачає, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статі 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За нормами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначена ст. 19 КАС України. Згідно з нормами цієї статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі - продажу житлового будинку а також земельної ділянки розташованих за адресою АДРЕСА_3 від 12.11.2018 року, засвідченого приватним нотаріусом Краматорського нотаріального округу Костенком С.О., ОСОБА_3 є власником вищезазначеного житлового приміщення (а.с.87-92).

Приписами статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, між позивачами та третьою особою у справі існує невирішений спір про право власності на об`єкт нерухомого майна, що унеможливлює вирішення заявлених позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Еолгеія суддів зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини стосуються права користування та розпорядження майном, а саме житловим будинком а також земельної ділянки розташованих за адресою АДРЕСА_3 , що належить третій особі ОСОБА_3 .

Позивачи оскаржують дії Харківської міської ради в особі Департамента адміністративних послуг та споживчого ринку в особі Центру надання адміністративних послуг м. Харкова Індустріального району територіального підрозділу Центру надання адмін. послуг м. Харкова та Біленьківської селищної ради Донецької області в особі виконкому, щодо знятті з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою' АДРЕСА_3 у зв`язку вибуттям до нового місця проживання в АДРЕСА_2 з 15.09.2016 року, незаконними та такими, що порушають права позивачів на житло. Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на житловий будинком розташований за адресою АДРЕСА_3 , вимоги ж до Харківської міської ради в особі Департамента адміністративних послуг та споживчого ринку в особі Центру надання адміністративних послуг м. Харкова Індустріального району територіального підрозділу Центру надання адмін. послуг м. Харкова та Біленьківської селищної ради Донецької області в особі виконком є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/2017, викладеним у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 815/6940/13-а.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає, що рішення суду першої інстанції призвело до незаконної відмови в доступі позивачів до правосуддя, а навпаки, не допущено порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 щодо розгляду справи судом, встановленим законом.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 200/5913/19-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 200/5913/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко