Справа № 200/9437/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року справа №200/9437/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.,

секретар Сізонов Є.С.

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Давиденко В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 р. у справі № 200/9437/19-а (головуючий І інстанції Михайлик А.С., повний текст складено 15.10.2019р. в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років № 12 від 28.05.2019; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі-відповідач, апелянт), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.05.2019р. №12 «Про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років по Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити з 31.03.2019р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 69-72).

В обґрунтуванні позову посилається на те, що відмова відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років з підстав відсутності порядку проведення такого перерахунку є протиправною. Позивач наполягав на тому, що не визначення чинним законодавством порядку перерахунку призначеної йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» порушує гарантоване йому Конституцією України право на соціальний захист. Також зауважив на протиправності посилань відповідача на п. 13 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки наведена норма не може застосовуватися до осіб, які сплачували страхові внески під час її дії. Позивач вважає, що наведена норма є дискримінаційною для осіб, яким пенсії за вислугу років призначено до набрання нею чинності, звужує права цих осіб та порушує ст. 22, 24 Конституції України. Позивач наполягав на тому, що оскільки він працював 2 роки після призначення пенсії за вислугу років він набув право на перерахунок пенсії, що закріплено ч. 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсне страхування».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 80-82).

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, вважає рішення незаконним з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що п. 13 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є дискримінаційним для позивача та інших осіб, яким пенсія була призначена до введення в дію цих положень, так як повністю лишає права на перерахунок пенсії, яке встановлено ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», чим звужує право на перерахунок пенсії, що є грубим порушенням положень ст.ст. 22,24 Конституції України і згідно положень ч.3, ч.4 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд не може застосувати цю норму для вирішення спору (а.с. 85-87).

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Позивач отримує пенсію за вислугу років, на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 11.05.2017 року.

11.05.2019 року позивач звернувся до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області із заявою про перерахунок пенсії згідно вимог ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 13).

Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області № 12 від 28.05.2019р. позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, в якому зазначено, що відповідно п. 13 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії не переглядається та пенсія не індексується. Окрім цього, в наведеному рішенні зазначено, що відповідно до пункту 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» умови та порядок перерахунку пенсій призначених працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Втім, відповідних рішень щодо перерахунку пенсій урядом не приймалося. Отже, право на перерахунок пенсії згідно ст. 86 Закону «Про прокуратуру» відсутнє. Право на перерахунок пенсії відповідно до ст. 42 ч. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє, так як пенсія призначена за Законом України «Про прокуратуру».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» внесені зміни, які стосуються переведення пенсій осіб, яким призначено пенсії на підставі спеціальних нормативно-правових актів.

Так, згідно пункту 4-7 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Стосовно посилання апелянта, що п. 13 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є дискримінаційним, так як повністю лишає права на перерахунок пенсії, суд зазначає.

Згідно п. 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року та застосовується з 01.10.2017 року, У разі якщо особі призначено пенсію відповідно до, зокрема, «Про прокуратуру», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прямо передбачено неможливість перерахунку пенсії, призначено на підставі Закону України «Про прокуратуру» до 01.10.2017 року. Крім того, іншими законодавчими актами України не було передбачено здійснення такого перерахунку.

Тривала бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка полягає у невиконанні вимог п. 13 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, призвела до правової невизначеності у спірних правовідносинах та ситуації, за якої пенсіонери з числа прокурорів не мають можливості реалізувати своє право на перерахунок пенсії, передбачене ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

У той же час, суд звертає увагу, що Пенсійний фонд України, як орган державної влади, в силу вимог ч. 2 ст.19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, відсутність визначених Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій, призвела до того, що Пенсійний фонд України не має правових підстав та законного способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість перерахунку зазначених пенсій.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, орган Пенсійного фонду України не діяв протиправно.

Бездіяльність Кабінету Міністрів України, який протягом тривалого часу не визначає умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено у ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, не може вважатися доказом протиправності дій Пенсійного фонду України і покладати на нього обов`язки, не передбачені законодавством.

При цьому причини бездіяльності Кабінету Міністрів України та їх оцінка не є предметом спору у даній справі.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 15.03.2018 року по справі №713/793/16-а, від 20.02.2018 у справі № 711/6019/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, суд відмічає, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VІІ зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, колегія суддів зазначає наступне.

Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VІІ зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» були чинними.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 р. у справі № 200/9437/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 р. у справі № 200/9437/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 17 грудня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко