Справа № 338/1298/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12845/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Запотічного І.І. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл. від 01.11.2019р. про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до поліцейського Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. старшого сержанта поліції Волосянко Романа Богдановича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Рибка Л.Я.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 01.11.2019р., смт.Богородчани Івано-Франківської обл.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл. від 01.11.2019р. повернуто позивачу ОСОБА_1 в порядку ч.ч.1 і 2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України його позовну заяву до поліцейського Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. старшого сержанта поліції Волосянко Р.Б., Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.18 і на звороті).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви (а.с.21-22).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що у позовній заяві та в клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду він зазначав про неотримання поштою спірної постанови; така була направлена на адресу, за якою він не проживає, через що він об`єктивно не міг вчасно її оскаржити.

Фактично про наявність спірної постанови він дізнався 17.10.2019р., при цьому такий факт може бути доведений лише в судовому засіданні шляхом дослідження письмових доказів та допиту свідка.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 23.10.2019р. до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до поліцейського Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. старшого сержанта поліції Волосянко Р.Б., Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл., в якій позивач просить скасувати постанову серії ДПО18 № 278929 від 12.08.2019р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.1-4).

24.10.2019р. судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом (спірна постанова винесена 12.08.2019р., а з розглядуваним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 23.10.2019р.) та не заявлено клопотання про поновлення цього строку (а.с.11 і на звороті).

На виконання цієї ухвали позивачем скеровано 31.10.2019р. до суду заяву про поновлення строків, згідно якої причиною несвоєчасного звернення до суду слугував факт скерування відповідачем копії постанови за невірною адресою. За таких обставин лише 17.10.2019р. він дізнався про наявність спірної постанови. Вважає вказані причини поважними, через що просить поновити пропущений строк (а.с.14-15).

Виносячи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не надано достовірних доказів отримання спірної постанови 17.10.2019р., по причині чого не доведено поважності причин пропуску 10-денного строку звернення до суду із розглядуваним позовом.

За таких обставин заявлений позов підлягає поверненню в порядку ч.ч.1 і 2 ст.123 КАС України.

Між тим, колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими та поспішними, виходячи з наступного.

Питання повернення позову з підстав пропуску строку звернення до суду без поважних причин врегульовані діючим процесуальним законом.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з приписами ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз наведених норм вказує на чітку послідовність дій суду під час з`ясування поважності причин пропуску звернення до суду до відкриття провадження у справі. При цьому, ключовим моментом в такому порядку є забезпечення можливості позивачу належним чином обґрунтувати причини пропуску строку, передбаченого ст.122 КАС України (в розглядуваному випадку - ст.289 КУпАП). Для цього, законодавцем передбачено обов`язкове винесення судом ухвали про залишення позову без руху і надання можливості вказати відповідні підстави для поновлення строку.

Отже, в розглядуваному випадку суд, встановивши пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність обґрунтованого клопотання про його поновлення, підставно залишив позовну заяву без руху і надав можливість позивачу вказати підстави для поновлення строку.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів виходить з наступного.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (ч.3 цієї статті).

Із змісту постанови серії ДПО18 № 278929 від 12.08.2019р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, слідує, що копія такої в момент її винесення не була вручена ОСОБА_1 .

Згідно зазначеної постанови адреса проживання позивача зазначена як АДРЕСА_1 .

Відміток про скерування копії постанови рекомендованим листом за вихідним номером наведена постанова не містить (а.с.5).

Відповідно до паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

10.10.2019р. державним виконавцем Борогодчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській обл. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 6026818 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 суми штрафу в розмірі 510 грн.

Згідно цієї постанови адреса проживання позивача зазначена як АДРЕСА_1 (а.с.9).

За вказаною адресою державним виконавцем було скеровано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, що засвідчується копією поштового конверту та повідомленням Укрпошти (а.с.7, 8).

Оцінюючи в сукупності наведені обставини і надані документи, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що доказів своєчасного отримання позивачем копії спірної постанови матеріали справи не містять. На наявній у справі копії постанови серії ДПО18 № 278929 від 12.08.2019р. є відсутньою відмітка про скерування поштою її копії на адресу позивача.

Окрім цього, у постанові по адміністративній справі та постанові державного виконавця вказана невірна адреса позивача.

По причині наведеного, позивач не отримав копію спірної постанови серії ДПО18 № 278929 від 12.08.2019р. від органу, який її склав, довідався про таку лише після відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення суми штрафу, що слід вважати поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Дізнавшись 17.10.2019р. про винесену постанову, 23.10.2019р. позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом, тобто, із пропуском строку звернення до суду через поважні причини.

Відтак, спірна ухвала суду від 01.11.2019р. про повернення позовної заяви прийнята судом першої інстанції передчасно та помилково.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі ч.ч.1 і 2 ст.123 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, а відтак не відповідає вимогам закону, через що підлягає скасуванню.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення Європейського Суду з прав людини «Іліан проти Туреччини»).

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Оцінюючи дійсні обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд першої інстанції повинен надати оцінку та провести об`єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів та обставин справи, що дозволить дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.

Окрім цього, повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви позивачу в даному випадку призведе до порушення права, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.271, 272, 286, 310, 312, ч.2 ст.313, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл. від 01.11.2019р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 338/1298/19 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 18.12.2019р.