Справа № 640/20029/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в якій просив суд:

- заборонити Державному бюро розслідувань оголошувати про результати рейтингового інтернет-голосування із зазначенням кількості голосів, поданих за кожного кандидата за результатами інтернет-голосування до складу членів Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань, яке відбулось 03.10.2019-04.10.2019;

- заборонити Державному бюро розслідувань видавати наказ про затвердження складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань, згідно з пунктом 12 "Порядку формування Ради громадського контролю", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2017 №1086.

Заява обґрунтована тим, що в разі невжиття заходів забезпечення позову, керівником Державного бюро розслідування може бути на підставі недостовірних та незаконних результатів голосування за кандидатури до складу членів Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань 03.10.2019-04.10.2019 видано наказ про затвердження складу Ради громадського контролю, що в подальшому може унеможливити виконання судового рішення в разі задоволення адміністративного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року зазначену заяву було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні зави про забезпечення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції вказує, що оскаржуване рішення суду прийняте за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Крім того, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічні правові висновки зазначено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 640/2326/19.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

З відкритих джерел судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2019 було оголошено вибори з обрання нового складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань. Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 12.04.2019 зупинив конкурс з обрання членів Ради громадського контролю, ухвалою від 18.09.2019 - конкурс було відновлено. Державним бюро розслідування 23.09.2019 оприлюднено оголошення про рейтингове інтернет-голосування з обрання нового складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань, яке мало відбутись з 15:00 год. 03.10.2019 по 15:00 год. 04.10.2019. До виборів допущено 43 представників громадських об`єднань.

Державним бюро розслідування 18.10.2019 оприлюднено оголошення про виявлення обставини, що можуть свідчити про можливе масове організоване голосування під час обрання членів Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань на користь перших 13 кандидатів у рейтингу - за цими даними зареєстровано кримінальне провадження. За попереднім аналізом виявлено обставини, які можуть свідчити про не персональне, а масове організоване голосування на користь перших 13 переможців конкурсу.

Ознаки можливої організації масового голосування за 13 кандидатів. Перше: виявлено пакети телефонних номерів, в яких відрізняються лише останні три цифри. Це близько 1100 телефонних номерів, які використовувалися лише при голосуванні за 13 кандидатів, що складає близько 30% голосів за кожного з них. Друге: серед голосів за перших по рейтингу 13 кандидатів частка багаторазових голосувань з однієї IP-адреси складає від 70% до 86%, що значно перевищує середній показник в 10% для інших кандидатів. Третє: близько 400 (10%) голосів за кожного з 13 кандидатів було отримано з "одноразових" електронних адрес, доменів, зареєстрованих за день до голосування. Більшість з них зареєстрована в однаковий час. Четверте: голосування за 13 кандидатів рейтингу відбувалося синхронно, без коливань - однакове збільшення голосів в один час по всім 13 кандидатам. Більше того, з 00:00 год. по 05:10 год. 04.10.2019 продовжується синхронне зростання голосів за 13 кандидатів, яке припинилося одночасно. З півночі по усім іншим кандидатам голосування майже не відбувалося.

Згідно частини першої статті 28 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" від 12.11.2015 №794-VIII метою утворення Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань забезпечення прозорості та цивільного контролю за діяльністю органу.

Відповідно до "Положення про Раду громадського контролю при Державному бюро розслідувань", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2017 №1086: Рада провадить свою діяльність на засадах верховенства права, законності і гласності, позапартійності, неупередженості, вільного волевиявлення та рівноправності членів, відкритості для суспільства (пункт 3); Рада формується на засадах відкритого та прозорого конкурсу у складі 15 осіб строком на один рік (пункт 8).

Правила проведення голосування кандидатів, встановлені пунктом 11 "Порядку формування складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань".

Пунктом 12 "Положення про Раду громадського контролю при Державному бюро розслідувань" передбачено, що наказ про затвердження складу Ради або внесення змін до такого складу разом з оголошенням про результати рейтингового інтернет-голосування із зазначенням кількості голосів, поданих за кожного кандидата, а у разі проведення конкурсу для обрання члена (членів) Ради замість того (тих), повноваження якого (яких) припинені, - із зазначенням обраного члена (членів) Ради, видається протягом 10 робочих днів після проведення голосування і оприлюднюється на офіційному веб-сайті Державного бюро розслідувань на наступний робочий день після його видання.

Як вірно враховано судом першої інстанції, у даному випадку, Державним бюро розслідування повідомлено про обставини, які свідчать, що під час голосування перевага надавалась окремим кандидатам. При цьому, в оголошенні наведено вагомі аргументи на підтвердження таких припущень, які свідчать про очевидну спотвореність результатів голосування внаслідок таких порушень. Разом з тим, за твердженням Директора Державного бюро розслідування, не зважаючи на встановлені порушення, він змушений буде оголосити результати конкурсу та затвердити склад Ради.

Зважаючи на наявність ознак упередженості голосування, що є суттєвими та такими, що очевидно могли вплинути на результати голосування, а також враховуючи те, що заявник був учасником конкурсу на члена Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань, на переконання судової колегії, є вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову шляхом: заборони Державному бюро розслідувань оголошувати про результати рейтингового інтернет-голосування із зазначенням кількості голосів, поданих за кожного кандидата за результатами інтернет-голосування до складу членів Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань, яке відбулось 03.10.2019-04.10.2019; заборони Державному бюро розслідувань видавати наказ про затвердження складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань.

Посилання апелянта на те, що лист Державного бюро розслідувань від 17.10.2019 № Пі-344 не є належним, достатнім та допустимим доказом на підтвердження допущених порушень зазначеного вище Поряду, судова колегія відхиляє, оскільки таким доказам буде надана оцінка судом при розгляді спору по суті, а не при вирішенні питання щодо забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що забезпечення позову у визначений спосіб, є допустимим та пропорційним заходом забезпечення позову, а доводи апелянта не спростовують правомірність його застосування.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись .ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 16.12.2019 року.