Справа № 460/1724/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11979/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року (головуючого судді Щербакова В.В., ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі № 460/1724/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.07.2019 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просить визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати зробити виплату пенсії за понаднормовий стаж роботи на 1% за кожний рік роботи понад 20 років з середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, що складає з 1 жовтня 2017 року - 19462,78 грн, та починаючи з 1 березня 2019 року виплачувати 1% за понаднормовий стаж роботи з розрахунку заробітної плати 22771,46 грн, що застосовується при призначенні пенсії позивачу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року задоволено позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в справі № 817/1274/18 було зобов`язано Володимирецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплачувати позивачу пенсію з 1 лютого 2018 року з урахуванням пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, та з урахуванням проведеного перерахунку пенсії з 10 квітня 2017 року. З врахуванням вказаного судового рішення розмір пенсії позивача з 1 лютого 2018 року становив 11055,39 грн, у тому числі: 8304,18 грн - розмір пенсії, визначений з урахуванням страхового стажу та заробітної плати (19462,78 грн х 0,42667); 2694,27грн - доплата за 22 роки понаднормового стажу, визначена на виконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області (12246,70 грн х 22%); 56,94 грн - додаткова пенсія потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4. З 1 березня 2019 року проведено перерахунок пенсії позивача на підставі частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році». Заробітну плату для обчислення пенсії позивача, згідно з вказаною постановою Кабінету Міністрів України, збільшено на коефіцієнт 1.17, у зв`язку з чим її розмір становить 22771,46 грн. (3764,40 грн - середня заробітна плата по країні за 2014-2016 роки відповідно до пункту 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») х 1.17 - коефіцієнт збільшення х 5,17022 - коефіцієнт заробітної плати позивача). При цьому, розмір пенсії, обчислений з урахуванням страхового стажу і заробітної плати, становив 10171,33 грн (22771,46 грн х 0,044667 - коефіцієнт страхового стажу). Таким чином, розмір пенсійної виплати позивача з врахуванням рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в справі № 817/1274/18 з 1 березня 2019 року становить 12922,54 грн, в тому числі: 10171,33 грн - розмір пенсії; 2694,27 грн - доплата за 22 роки понаднормового стажу; 56,94 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, потерпілому категорії 4. За наведених обставин, відповідач стверджує про безпідставність вимоги позивача щодо обчислення доплати за понаднормовий стаж від заробітної плати, що застосовується при визначенні розміру пенсії з 1 жовтня 2017 року та з 1 березня 2019 року. Зауважує, що позивач не звертався до нього з приводу перерахунку пенсії станом на день написання відзиву, а подана ним заява не відповідає формі заяви про перерахунок пенсії, затвердженій постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1. Звертає увагу на те, що позивач неодноразово звертався до суду з позовами з тотожним предметом спору, що й в даній справі, а саме: до Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/1215/17; до Рівненського окружного адміністративного суду в справі № 817/1274/18. Крім того, відповідач зауважив, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України, оскільки пенсія є щомісячним платежем та про порушення своїх прав останній мав дізнатися у наступному місяці після того як відбулася зміна розміру його пенсії.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), відповідно до статті 311 КАС України розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 26 жовтня 1994 рок у.

05 червня 2019 року позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку заробітної плати, що застосовується при обчислені його пенсії, а саме: з 1 жовтня 2017 року в сумі 19462,78 грн; з 1 березня 2019 року в сумі 22471,13 грн.

Листом від 09 липня 2019 року за № П-565/07.1-59 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивачу, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в справі № 817/1274/18 було зобов`язано Володимирецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплачувати позивачу пенсію з 1 лютого 2018 року з урахуванням пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, та з урахуванням проведеного перерахунку пенсії з 10 квітня 2017 року. На виконання вказаного судового рішення розмір пенсії позивача з 1 лютого 2018 року був перерахований та становив 11055,39 грн, у тому числі: 8304,18 грн - розмір пенсії, визначений з урахуванням страхового стажу та заробітної плати (19462,78 грн х 0,42667); 2694,27 грн - доплата за 22 роки понаднормового стажу, визначена на виконання Кузнецовського міського суду Рівненської області (12246,70грн х 22%); 56,94 грн - додаткова пенсія потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4. З 1 березня 2019 року проведено перерахунок пенсії позивача на підставі частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році». Заробітну плату для обчислення пенсії позивача, згідно з вказаною постановою Кабінету Міністрів України, збільшено на коефіцієнт 1.17, у зв`язку з чим її розмір становить 22771,46 грн. (3764,40 грн - середня заробітна плата по країні за 2014-2016 роки відповідно до пункту 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») х 1.17 - коефіцієнт збільшення х 5,17022 - коефіцієнт заробітної плати позивача). При цьому, розмір пенсії, обчислений з урахуванням страхового стажу і заробітної плати, становив 10171,33 грн (22771,46 грн х 0,044667 - коефіцієнт страхового стажу). Таким чином, відповідач вказує, що розмір пенсійної виплати позивача з врахуванням рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в справі № 817/1274/18 з 1 березня 2019 року становить 12922,54 грн, в тому числі: 10171,33 грн - розмір пенсії; 2694,27 грн - доплата за 22 роки понаднормового стажу; 56,94 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, потерпілому категорії 4. З огляду на вказане, відповідач у листі стверджував про відсутність підстав для обчислення доплати до пенсії позивача за понаднормовий стаж від заробітної плати, що застосовується при визначенні розміру пенсії з 1 жовтня 2017 року та з 1 березня 2019 року відповідно.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з вказаним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Посилання відповідача на зловживання позивачем процесуальними правами суд оцінює критично, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 45 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Аналіз змісту наявних в матеріалах справи копій постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2017 року в справі № 565/1215/17 та рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в справі № 81/1274/18 свідчить на користь того, що підставою звернення позивача до суду з відповідними позовами слугувала відмова органу Пенсійного фонду України, у якому він перебуває на обліку, здійснити перерахунок пенсії з урахуванням пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Натомість, за змістом позовної заяви в даній справі, підставою для звернення позивача до суду з позовом було проведення відповідачем неправильного, на думку позивача, обчислення підвищення за понаднормовий стаж, передбаченого пунктом 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, підстави позову в даній справі та справах № 565/1215/17, №817/1274/18 є різними, у зв`язку з чим подання позивачем даного позову до суду не може бути визнане судом зловживанням процесуальними правами в розумінні пункту 2 частини першої статті 45 КАС України.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими, з наступних мотивів.

Частинами першою, другою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позовній заяві вказує, що про порушення своїх прав він дізнався після отримання листа відповідача від 09 липня 2019 року за № П-565/07.1-59.

Таким чином, перебіг строку звернення до суду з даним позовом розпочався саме з моменту отримання позивачем вказаного листа та позивач звернувся до суду з даним позовом 22 липня 2019 року, тому суд вважає, що строк звернення до суду ним пропущений не був.

Посилання відповідача на те, що пенсія є щомісячним платежем та про порушення свої прав позивач мав дізнатися у наступному місяці після того як відбулася зміна розміру його пенсії, суд вважає безпідставним, оскільки з інформації про розмір фактично виплаченої пенсії позивачу не могло стати відомо про те чи правильно відповідачем було проведене обчислення підвищення, передбаченого пунктом 2 статті 56 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, жодних доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо про порушення його прав до отримання листа від 09 липня 2019 року за № П-565/07.1-59 відповідачем суду не надано та судом не встановлено.

За змістом заяв по суті, сторонами визнаються обставини щодо того, що з 1 жовтня 2017 року для обчислення пенсії позивача застосовується заробітна плата в розмірі 19462,78 грн, а з 1 березня 2019 року - 22771,13 грн, тому згідно з частиною першою статті 78 КАС України відповідні обставини не підлягають доказування, позаяк, обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами у суду відсутній.

Разом з тим, спірним питанням в даній справі є правомірність нарахування відповідачем позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сталій сумі - 2694,27 грн, тобто в розмірі, що був визначений Володимирецьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області станом на 10 квітня 2017 року на виконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2017 року в справі № 565/1215/17.

Із змісту листа від 09 липня 2019 року за № П-565/07.1-59 слідує, що такі дії відповідач обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в справі № 817/1274/18 було зобов`язано Володимирецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплачувати позивачу пенсію з 1 лютого 2018 року з урахуванням пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, та з урахуванням проведеного перерахунку пенсії з 10 квітня 2017 року.

Тобто, на думку відповідача, територіальний орган Пенсійного фонду України було зобов`язано відновити виплату позивачу підвищення пенсії, передбаченого пунктом 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», шляхом виплати пенсії з урахуванням перерахунку, проведеного до постановлення Рівненським окружним адміністративним судом рішення від 2 липня 2018 року в справі № 817/1274/18.

З такими доводами відповідача колегія суддів не погоджується вірним позицію суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058 передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону призначається одна пенсія за її вибором.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Аналіз вказаних вище правових норм дозволяє прийти до висновку, що законодавцем надано право особі обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом № 1058, або спеціальним Законом № 796.

Відповідно до пункту 2 статті 56 Закону № 796 (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за віком), право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

При цьому, слід зазначити, що починаючи з впровадженням в Україні пенсійної реформи, тобто з 1 січня 2004 року, призначення та перерахунок пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції є неможливим лише на підставі Закону № 796 без врахування положень Закону № 1058.

Застосування окремих положень Закону № 1058, на переконання суду, не є перешкодою для застосування положень Закону № 796 при обрахунку пенсії вказаній категорії осіб.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія за віком та на яких поширюється дія Закону № 796, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік стажу.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року в справі № 560/675/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

При цьому, суд звертає увагу на те, що аналіз положень пункту 2 статті 56 Закону № 796 також дозволяє прийти до висновку про те, що розмір підвищення до пенсії не є сталим, оскільки залежить від розміру заробітної плати, що враховується при обчисленні пенсії, та обсягу понаднормового стажу. Тобто, в разі збільшення розміру вказаних величин, то, відповідно, розмір підвищення до пенсії також збільшується.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками справи, що з моменту проведення перерахунку пенсії позивача станом на 10 квітня 2017 року на виконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2017 року в справі № 565/1215/17 та до 1 березня 2019 року, розмір заробітної плати, що враховується при обчисленні пенсії, та обсяг понаднормового стажу позивача збільшувалися, а саме: розмір заробітної плати з 1 жовтня 2017 року становив 19462,78 грн, з 1 жовтня - 22771,13 грн; обсяг понаднормового стажу з 1 лютого 2019 року становив 24 роки 8 місяців 24 дні.

Відтак, підвищення до пенсії позивача, передбачене пунктом 2 статті 56 Закону № 796, також мало збільшитися.

Разом з тим, згідно з матеріалами справи, з 1 жовтня 2017 року та з 1 березня 2019 року відповідач виплачував позивачу підвищення до пенсії, передбачене пунктом 2 статті 56 Закону № 796, в такому ж розмірі, що й станом на 10 квітня 2017 року, тобто в сумі 2694,27 грн.

Доводи апелянта із посиланням на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в справі № 817/1274/18 як на підставу для виплати позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту 2 статті 56 Закону № 796 в сталій сумі колегія суддів вважає безпідставним, оскільки резолютивна частина вказаного рішення не містить таких положень зобов`язального характеру, а вказівка на виплату позивачу пенсії за віком з урахуванням проведеного раніше перерахунку не спростовує законодавчо визначеного обов`язку відповідача здійснити новий перерахунок пенсії в разі настання обставин для його проведення, зокрема, в разі збільшення розміру заробітної плати, що враховується при обчислені пенсії, та/або понаднормового страхового стажу.

Щодо доводів апелянта про недотримання позивачем форми заяви про перерахунок пенсії, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, колегія суддів зазначає, що відповідач, відмовивши ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку пенсії, в листі від 09 липня 2019 року за № П-565/07.1-59 не вказував на таку обставину як на підставу відмови, а відтак наведені доводи відповідача не впливають на оцінку спірних взаємовідносин сторін.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним рішення. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та вказують на неправомірність поведінки відповідача в спірних правовідносинах.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що позов задоволено правомірно, а судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року у справі № 460/1724/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль