Справа № 120/3346/19-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 грудня 2019 р. Справа № 120/3346/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши письмово за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідно до норм п. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 за №4901-VI (далі - Закон України № 4901), перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до Державної казначейської служби України необхідних для цього документів та відомостей. На думку позивачки дана норма є імперативною, а органи Державної казначейської служби України не мають іншого вибору, окрім зобов`язання її прямого виконання. Відповідачем же, в порушення вказаних норм, кошти за виконавчим листом від 04.04.2019 у справі №127/14443/18, позивачці у встановлений строк не перераховано, що стало підставою її звернення до суду.

Ухвалою суду від 21.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання (ст. 262 КАС України). Також, ухвалою суду встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті.

08.11.2019 до адміністративного суду надійшов відзив відповідача, в якому останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зокрема зазначив, що відповідно до наданих повноважень, відповідач здійснює виконання рішень судів у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законами про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504030. Казначейство, відповідно до наданих повноважень, не має законодавчої ініціативи, а також не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення. Враховуючи недостатність призначень за бюджетною програмою КПКВ 3504030 для погашення заборгованості за поданими судовими рішеннями та наявність сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, Казначейство позбавлене можливості виконати рішення Вінницького міського суду Вінницької області суду від 14.11.2018 по справі №127/14443/18 у стислі строки. При цьому, представник відповідача зазначив, що Казначейство не може виконати виконавчий лист позивача позачергово та негайно.

У відповіді на відзив позивачка наголосила на тому, що відповідач так і не обґрунтував підстави, за яких судом не повинно бути застосовано п. 4 ст. 3 Закону України № 4901 та просила суд задовольнити свої вимоги. При цьому зазначила, що відповідачем у цій справі є Держава Україна, в особі Головного управління Державної Казначейської служби України у Вінницькій області, тобто особа на яку, як стверджує відповідач поширюється дія ст. 3 Закону №4901-VI в силу ст.2 цього ж закону. І хоча у виконавчому листі, виданому на виконання рішення у справі №127/14443/18, працівником суду в графі найменування боржника вказано: Державний бюджет України, боржником все рівно є Держава Україна, в особі Головного управління Державної Казначейської служби України у Вінницькій області, яке є територіальним органом Державної Казначейської служби України, тобто відповідача, а тому останній лукавить, стверджуючи, що ч.4 ст. З Закону №4901-VI не поширюється на наданий позивачем виконавчий документ у справі № 127/14443/18

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 14.11.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято рішення у справі №127/14443/18, залишене буз змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 14.03.2019, яким позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1435 гривень. Рішення набрало законної сили 14.03.2019.

04.04.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист у справі №127/14443/18 щодо стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1435 гривень.

09.04.2019 позивачка надіслала до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області заяву з доданим до неї виконавчим листом у справі №127/14443/18, у якій просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 по справі №127/14443/18, а також просила повідомити її про результати розгляду вказаної заяви.

12.04.2019 листом за №13-36/864 Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області повідомило позивачку про те, що за результатами розгляду надісланої нею заяви від 09.04.2019, останнє, у відповідності до приписів пунктів 35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45), надіслано для подальшого виконання до Державної казначейської служби України листом від 12.04.2019 за №13-30-08/841.

Також судом встановлено, що 08.08.2019 позивачка направила на адресу Державної казначейської служби України письмове звернення з проханням повідомити наступне:

Коли і яку конкретно мою заяву було ДКСУ отримано (дата моєї заяви, дата її отримання, номер справи, у якій видано виконавчий лист)?

Коли і які конкретно дії було ДКСУ вчинено на виконання вказаних у моїх заявах рішень з посиланням на дати та номери справ?

Коли і які конкретно суми на виконання яких саме рішень було ДКСУ перераховано на вказаний у моїх заявах рахунок?

Які конкретно причини перешкоджали вчасно перерахувати всі стягнуті на мою користь кошти?

За результатами розгляду даного звернення, листом Державної казначейської служби України № 5-11-11/14941 від 03.09.2019 надано відповідь, у якій вказано, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 обліковуються виконавчі листи у справах 127/14443/18 та 127/15455/16-ц. Враховуючи передбачені у державному бюджеті межі бюджетних призначень та черговість надходження рішень до органів Казначейства, питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі 127/14443/18 розглянеться Казначейством до кінця 2019 року, а питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу в справі 127/15455/16-ц - орієнтовно в І півріччі 2020 року за умови належного фінансування програми.

Позивачка з отриманою відповіддю не погодилась, у зв`язку із чим звернулась до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV, та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вказаним Законом, крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є спеціальним у сфері гарантування державою виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державні підприємство, установа, організація.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Зазначена норма кореспондується із положеннями статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Так, вказаною статтею закріплено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржника, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком №845.

Пунктом 2 Порядку № 845 визначено, що виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з п.3 Порядку № 845 виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п.28 Порядку №845 орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

Тобто, обов`язок щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області суду від 14.11.2018 по справі №127/14443/18, яке набрало законної сили, та відповідного виконавчого листа, покладено на Державну казначейську службу України, як на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 25 Порядку № 845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Відповідно до п. 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Згідно п. 48 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Відповідно до пп. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог покликалась на те, що відповідачем рішення суду про стягнення на її користь моральної шкоди не було виконано у порядку та строки, визначені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Натомість відповідач мотивуючи свою позицію покликався на відсутність достатнього фінансування, а також на неодноразове звернення до Міністерства фінансів України з листами про необхідність виділення додаткових коштів.

Аналізуючи вищенаведені норми права, що регулюють спірні правовідносини, у зіставленні з встановленими обставинами, суд звертає увагу, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Державна казначейська служба України є суб`єктом владних повноважень на якого покладений обов`язок щодо належного та своєчасного виконання рішень суду з виплати грошових коштів, а у випадку їх не виконання протягом трьох місяців, на виплату стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Слід зазначити, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004).

Отже, позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на його користь коштів та пред`явивши це рішення до органу казначейської служби, мав «законні сподівання» на його безперешкодне та швидке виконання.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 17.01.2006 по справі «Гордєєви і Гурбик проти України» (Заяви № № 27370/03 і 30049/04) зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду. Таким чином, відмовою протягом декількох років здійснити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Отже, відповідно до правової позиції Європейського суду, в тому числі, рішення ЄСПЛ по справі «Кечко проти України», якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Слід наголосити на тому, що ефективне правосуддя включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Європейським судом з прав людини (рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року) визначено, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у держвласності чи які контролює держава, виконували відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Важливо й те, що невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Зокрема, забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №818/674/17 (адміністративне провадження № К/9901/23597/18, К/9901/23604/18), у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №809/836/17 (адміністративне провадження №К/9901/335/18) .

Враховуючи вищезазначене, посилання Державної казначейської служби України на те, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються у порядку черговості надходження таких документів, на переконання суду, не можуть слугувати достатньою правовою підставою для порушення законодавчо встановленого строку виконання судового рішення та, як наслідок, порушення прав позивача.

Зокрема, доводи відповідача щодо недостатнього асигнування за бюджетною програмою КПКВК 3504030, не узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини.

Також, суд відхиляє доводи відповідача, що ним надано належні докази про направлення до Міністерства фінансів України та інших державних органів листів із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України» на відповідний рік у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030, оскільки адресовані Міністерству фінансів України з цього приводу листи не є належними доказами своєчасного надання відповідачем пропозицій Мінфіну щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України».

Таким чином, суд зазначає, що наведені у відзиві відповідача посилання на пункт 3 Порядку №845, за яким рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються у порядку черговості надходження таких документів, не можуть слугувати достатньою правовою підставою для порушення законодавчо встановленого строку виконання судового рішення.

Так, вказана норма не встановлює жодних винятків для недотримання приписів статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" щодо тримісячного строку для перерахування стягувану коштів та підлягає застосуванню виключно у системному взаємозв`язку із зазначеним законодавчим положенням.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування обраного позивачем способу захисту порушених прав шляхом задоволення вимог про визнання протиправними дій Головного управління державної казначейської служби України в Київській області та Державної казначейської служби України, що полягають у невиконанні у встановлений законом строк рішення суду, суд звертає увагу на наступне.

Так, дії суб`єкта владних повноважень - це завжди активна поведінка, що являє собою вчинення певних дій всупереч вимог законодавства та покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків, тоді як під бездіяльністю слід розуміти пасивну форму поведінки суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення ним у встановлені строки дій, що випливають з його повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що порушення прав та інтересів позивачки виникло внаслідок не вчинення дій Державною казначейською службою України, які вона повинна і могла вчинити в силу покладених на неї обов`язків та виходячи з положень Порядку № 845.

Відтак суд вважає, що порушення прав позивачки зумовлене саме протиправною бездіяльністю Державної казначейської служби України, як особи, що здійснює виконання рішень суду, боржником за якими є держава або її органи, яка полягає у невиконанні рішення Вінницького міського суду Вінницької області суду від 14.11.2018 по справі №127/14443/18

Беручи до уваги, що внаслідок протиправною бездіяльності відповідача рішення Вінницького міського суду Вінницької області суду від 14.11.2018 по справі №127/14443/18, яка ухвалена на користь позивачки, виконана у встановлений законом строк не була, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про зобов`язання Державної казначейської служби України виконати рішення Вінницького міського суду Вінницької області суду від 14.11.2018 по справі №127/14443/18.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачами.

Оцінивши наявні у справі докази, наведені аргументи учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Що ж до встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Таким чином, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 у справі № 127/14443/18.

Зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 у справі № 127/14443/18.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 0160, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна