Справа № 420/6327/19
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6327/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні (в порядку ст. 262 КАС України) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання надати дозвіл,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради в якому позивач просить:

визнати бездіяльність Одеської міської ради щодо розгляду клопотання ЗВ-930001 від 17.09.2019 року про надання дозволу па розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки протиправною;

зобов`язати Одеську міську раду надати дозвіл позивачу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0007 для "02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" орієнтовною площею 0.094га, за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

17.09.2019 року ОСОБА_1 поштою направлено до Одеської міської ради Клопотання 313-930001 від 17.09.2019 року, про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "02.01 Для будівництва і обслуговування житлової о будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) "орієнтовною площею 0.094га (кадастровий номер :35:001:0007), яка розташована на території Територіальної громади міста Одеси: АДРЕСА_1 з зазначенням бажаного (орієнтованого) місця розташування земельної ділянки.

19.09.2019 року клопотання було отримано відповідачем згідно інформації розміщеної на офіційному сайті Укрпошти за посиланням.

Станом на день подання адміністративного позову жодної відповіді від відповідача не отримано.

Відтак, наявна протиправна бездіяльність відповідача яка полягає у відсутності розгляду клопотання щодо надання дозволу з розробки проекту землевідводу, що є порушенням права на безоплатне отримання земельної ділянки.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 30.10.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (ст.262 КАСУ), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником відповідача Одеською міською радою 04.11.2019 року, що підтверджується розпискою про отримання нарочно копії судового рішення, ухвали.

21.11.2019 року за вх. №43690/19 представником відповідача Одеської міської ради А.С. Голуб (за довіреністю) надано відзив на адміністративний позов.

Відзив обґрунтовано наступним.

17.09.2019 року ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку на адресу Одеської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,094 га із кадастровим номером :35:001:0007 за адресою: АДРЕСА_1 , яке отримано відповідачем 19.09.2019 року.

За дорученням заступника Одеського міського голови Рябоконя П.М., клопотання позивача було доручено розглянути департаменту комунальної власності Одеської міської ради, як уповноваженому з розгляду порушених у зверненні питань органу.

Листом від 17.10.2019 року №01-26/1444, 1444/2 департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив заявника про те, що з метою встановлення відповідності місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації Департаментом направлено запит до департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради

Листом від 08.11.2019 року Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради, було повідомлено позивача про те, що згідно з генеральним планом м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI, земельна ділянка із кадастровим номером :35:001:0007 зазначена як озеленена територія загального користування, крім того, відповідно до плану зонування території (зонінгу) м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року №1316-УІІ, зазначена земельна ділянка розташована в межах зони установ відпочинку та туризму - КВТ. яка призначена для розміщення пансіонатів, курортних готелів, туристичних баз, оздоровчих таборів, кемпінгів, об`єктів обслуговування, ландшафтних парків.

Вказана інформація також була надана ОСОБА_1 Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 04.11.2019 року на відповідний запит позивача від 03.10.2019 року.

Таким чином, запит ОСОБА_1 було розглянуто компетентним виконавчим органом міської ради - департаментом комунальної власності Одеської міської ради, у встановлений законом строк та відповідно до повноважень, визначених нормами чинного законодавства, що повністю спростовує доводи позивача щодо наявності протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах.

27.11.2019 року за вх. №44567/19 позивачем надано відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено наступне.

Лист Одеської міської ради від 17.10.2019 року № 01-26/1459,1459/2 позивачем не отримано, про його існування позивач дізналась після отримання відзиву.

Зазначений лист та будь які інші листи щодо розгляду запитів ОСОБА_1 не можуть вважатися рішеннями розпорядчого характеру.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відтак, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймає саме Одеська міська рада, а не Департамент комунальної власності.

Листи-відповіді Одеської міської ради не є рішеннями повноважного розпорядчого органу.

Розташування земельної ділянки в межах зони установ відпочинку та туризму - КВТ, спростовується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку :35:001:0007 за номером НВ- 019 від 28.10.2019 року, де зазначено, що наведена земельна ділянка розміщена в Категорії земель: «Землі житлової та громадської забудови».

Крім того, посилання відповідача на Генеральний план м. Одеси є безпідставним, оскільки зонування території не може автоматично змінювати ані цільового використання земельної ділянки, ані «категорію земель» на яких розміщена раніше сформована земельна ділянка.

06.12.2019 року за вх. №46186/19 представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримано правову позицію викладену у відзиві на адміністративний позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

17.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Одеської міської ради з клопотанням ЗВ - 930001, в якому керуючись статтями 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України просила надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для " 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" орієнтовною площею 0,094 га. (кадастровий номер :35:001:0007), яка розташована на території Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.15).

До клопотання ЗВ - 930001 від 17.09.2019 року позивачем надано: бажане місце розташування земельної ділянки на сторінці №2; копія паспорту ОСОБА_1 та ІПН (а.с.19-25).

Вищевказане клопотання отримано Одеською міською радою 19.09.2019 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти (накладна №965) та штампом вхідної кореспонденції на клопотанні №34-Л-6311 від 19.09.2019 року.

03.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради з заявою, в якій просила надати інформацію стосовно питання відповідності місця розташування земельної ділянки (для " 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" орієнтовною площею 0,094 га. (кадастровий номер :35:001:0007), яка розташована на території Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, а саме: Одеська область, м. Одеса, набережна, 13 ст. Великого Фонтану вимогам законів, нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації та/або наявності або відсутності інших підстав які б перешкоджали відповідно до вимог статей 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України наданню дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність вищенаведеної земельної ділянки.

Лист від 03.10.2019 року отримано Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради 08.10.2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції за №01-13/294/о.

Листом за №01-26/1444,1444/2 від 17.10.2019 року, Департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив позивача, що Департаментом направлено запит до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду на відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. На підставі отриманої інформації Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради Департаментом буде підготовлено відповідний проект рішення Одеської міської ради.

Лист за №01-26/1444,1444/2 від 17.10.2019 року направлено Департаментом комунальної власності Одеської міської ради ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується реєстром відправлень листів без повідомлень за 18.10.2019 року.

Листом за №01-13/294/о-192пр від 04.11.2019 року, Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради повідомив позивача, що згідно з планом зонування території (зонінгом) м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради №1316-VII від 19.10.2016 року, земельна ділянка, що запитується, розташована в курортній зоні КВТ (зона установ відпочинку та туризму), в проектній водоохоронній зоні Чорного моря і лиманів. Розташування земельних ділянок з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в зоні КВТ не передбачено та не відповідає затвердженій містобудівній документації.

08.11.2019 року Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради листом за №01-11/4710 повідомлено директора юридичного департаменту Одеської міської ради Поповську І.П. про те, що рішення про розробку детального плану території, у межі якої входить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :35:001:0007), Одеською міською радою не приймалося.

Листом за №01-13/5430 від 01.11.2019 року, Департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив в.о. директора Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради Шайденка М.О. про те, що Департаментом комунальної власності ОМР підготовлено проект рішення Одеської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі» для розгляду та прийняття остаточного рішення на черговій сесії Одеської міської ради, у зв`язку з чим адресатом направляються матеріали для розгляду на відповідність місця розташування об`єктів вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2-3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Підставами юридичного спору в даній справі стало неприйняття Одеською міською радою рішення про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу.

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року по справі №813/4498/16.

Судом встановлено, що позивач 17.09.2019 року звернулась до Одеської міської ради з клопотанням ЗВ-930001, в якому просила надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки. Зазначене клопотання було отримане Одеською міською радою 19.09.2019 року та зареєстроване за №34-Л-6311, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

В подальшому Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом за №01-26/1444,1444/2 від 17.10.2019 року повідомив ОСОБА_1 , що Департаментом направлено запит до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду на відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. На підставі отриманої інформації Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради Департаментом буде підготовлено відповідний проект рішення Одеської міської ради.

При цьому, лист за №01-26/1444,1444/2 від 17.10.2019 року направлений Департаментом комунальної власності Одеської міської ради ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до реєстру відправлень від за 18.10.2019 року, проте, будь-яких доказів на підтвердження отримання позивачкою зазначеного листа, на час розгляду справи, відповідачем не надано.

З матеріалів адміністративного позову, відповіді на відзив, вбачається, що ОСОБА_1 не отримувала лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-26/1444,1444/2 від 17.10.2019 року.

Суд зазначає, що крім зазначених у рішенні суду листів, станом на час розгляду даної справи будь-якого рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні відповідачем не надано, відносно чого, представник відповідача а ні у відзиві на позовну заяву, а ні в запереченнях на відповідь на відзив не заперечував.

При цьому, відсутність належним чином оформленого рішення Одеської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Крім того, як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд зазначає, що поняття бездіяльності було неодноразово надано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 26.06.2019 року по справі №807/583/14, від 15.03.2019 року по справі №805/1953/18-а та від 23.05.2018 року по справі №802/490/16-а, в яких зазначено, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Одеської міської ради щодо розгляду клопотання ЗВ-390001 від 17.09.2019 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Одеську міську раду надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки, кадастровий номер :35:001:0007 для "02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" орієнтовною площею 0,094 га., за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Вказана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 12.09.2019 року у справі №0640/4248/18, від 14.08.2019 року у справі №0640/4434/18, від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17.

Суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Судом встановлено, що Одеською міською радою допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у відсутності дій суб`єкта владних повноважень щодо розгляду клопотання позивачки про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові по справі №815/6094/17 від 25 вересня 2019 року.

Так, на етапі, коли особа у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, звернулась з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у якому вказала бажане місце розташування земельної ділянки і додала відповідні графічні матеріали, єдиним можливим законним варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень є прийняття рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації, або ж, у разі наявності вичерпних підстав, встановлених цією ж статтею, - прийняття рішення про відмову у наданні запитуваного дозволу.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушень - пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Одеську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 ЗВ-930001 від 17.09.2019 року, про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" орієнтовною площею 0,0934 га., за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАСУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п. 30).

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Одеської міської ради за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 суми судового збору за задоволену вимогу, оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була «неминучою», так як сплати судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання надати дозвіл - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 ЗВ-930001 від 17.09.2019 року про надання дозволу па розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки.

Зобов`язати Одеську міську раду, враховуючи висновки суду, розглянути клопотання ОСОБА_1 ЗВ-930001 від 17.09.2019 року, про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки " 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" орієнтовною площею 0,094 га., за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням документів наданих до зазначеного клопотання.

Стягнути з Одеської міської ради, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 суми судового збору за подання адміністративного позову за:

квитанцією №ПН3655 від 24.10.2019 року у сумі 1536, 80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , тел. (093) НОМЕР_3 , електронна адреса:ІНФОРМАЦІЯ_1

Одеська міська рада, адреса: 65004, м. Одеса, пл. Думская, 1, тел. , електронна адреса:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.