Справа № 812/2066/14
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року справа №812/2066/14

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

представника відповідача Подройко Н.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі №812/2066/14 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес» до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2014, -

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВ «Гермес» до ДПІ у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2014 № та від 21.01.2014 № .

В обґрунтування позову зазначено, що податковим органом здійснена позапланова документальна невиїзна перевірка ТОВ «Гермес» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.10.2010 по 30.09.2013 по взаємовідносинам з ТОВ «Вектра 3000» та ТОВ «Вістол».

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, про що складено акт від 16.01.2014 р.

Не погодившись з висновками акту, позивач надав заперечення з проханням переглянути висновки документальної позапланової перевірки.

За результатами розгляду заперечень податковим органом призначено позапланову документальну виїзну перевірку, за висновками якої позивачем порушено вимоги податкового законодавства, внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток у періоді, що перевірявся, на суму 58282 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 2167972 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 21.01.2014 року №, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2709965 грн., з яких за основним платежем - 2167972 грн., за штрафними санкціями - 541993 грн.; від 21.01.2014 № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток на суму 72852,50 грн., з яких за основним платежем - 58282 грн., за штрафними санкціями - 14570,50 грн.

Позивач зазначає на помилковість прийняття податковим органом зазначених податкових повідомлень-рішень, оскільки реальність господарських операцій з ТОВ «Вектра 3000» і ТОВ «Вістол» повністю підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з контрагентами, рух активів, реальні зміни майнового стану платника податків, відповідність вчинених дій господарській меті.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ Міндоходів у Луганській області від 21.01.2014 № про збільшення ТОВ «Гермес» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 2709965 грн., у тому числі за основним платежем - 2167972 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 541993 грн., та від 21.01.2014 № про збільшення ТОВ «Гермес» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 72852,50 грн., у тому числі за основним платежем - 58282 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 14570,50 грн.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обгрунтування апеляційної скарги.

Аналіз господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вектра 3000» свідчить, що між указаними суб`єктами господарювання виникли взаємовідносини щодо постачання товару, однак під час перевірки позивачем не було надано жодного первинного документа, який би підтверджував переміщення товару на шляху від продавця до покупця та його фактичне отримання останнім.

Крім того, в договорах купівлі-продажу позивач та ТОВ «Вектра 3000» не визначають порядок приймання-передачі продукції.

Відсутність основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів у ТОВ «Вектра 3000» дозволяє дійти висновку про неможливість здійснення на адресу позивача постачання товару, зазначеного в податкових накладних.

Щодо агентських договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Вістол» і ТОВ «Вектра 3000», то господарські взаємовідносини не підтверджуються належними документами первинного бухгалтерського обліку. В актах про прийняття виконаних робіт (наданих послуг) не конкретизовано, які саме роботи (послуги) виконано.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач звернувся до суду з цим позовом про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2014 року в березні 2014 року.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції позов задовольнив рішенням від 23 червня 2014 року.

24 березня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга відповідача на рішення від 23.06.2014 року.

16 квітня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява ДПІ у м. Лисичанську ГУ Міндоходів у Луганській області про відновлення повністю втраченого судового провадження у цій справі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року провадження відновлено частково. (а.с.105-106)

При розгляді справи по суті судом першої інстанції було встановлено наступне.

ТОВ «Гермес» зареєстровано в якості юридичної особи виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області 14.10.2003 за № 1 000156. Основними видами діяльності підприємства за КВЕД є неспеціалізована оптова торгівля (46.90), оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (45.31) та інше.

Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 16449000.

У період з 29.11.2013 по 05.12.2013 фахівцями відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Гермес» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.10.2010 по 30.09.2013 по взаємовідносинам з ТОВ «Вектра 3000» та ТОВ «Вістол», за результатами якої складено акт від 12.12.2013 № 33/12-09-22-32691880 (том 1 арк. справи 19-35). Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Гермес» вимог податкового законодавства, внаслідок чого завищено валові доходи та доходи, що впливають на визначення об`єкта оподаткування, на загальну суму 155659358 грн., завищено валові витрати та витрати, що впливають на визначення об`єкта оподаткування, на загальну суму 152210290 грн., завищено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 36505536 грн., завищено податковий кредит на суму 34914563 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач подав до ДПІ у м. Лисичанську заперечення до акту.

У період з 30.12.2013 по 10.01.2014 згідно з п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Гермес» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.10.2010 по 30.09.2013 по взаємовідносинам з ТОВ «Вектра 3000» та ТОВ «Вістол», за результатами якої складено акт від 16.01.2014 № 15/12-09-22-32691880.

За висновками акту перевірки встановлено порушення ТОВ «Гермес» п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 58282 грн., у т.ч. по періодах 2-4 квартали 2012 року; п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на 2167972 грн., в т.ч. по періодах червень 2012 року - вересень 2013 року. Вказані висновки зроблено податковим органом у зв`язку з не підтвердженням господарських взаємовідносин між ТОВ «Гермес» та ТОВ «Вектра 3000» і ТОВ «Вістол».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.01.2014 № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Гермес» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 2709965 грн., у тому числі за основним платежем - 2167972 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 541993 грн. (том 1 арк. справи 60), та від 21.01.2014 № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Гермес» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в загальному розмірі 72852,50 грн., у тому числі за основним платежем - 58282 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 14570,50 грн.

Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням Головного управління Міндоходів у Луганській області від 05.03.2014 № 3700/12-32-10-04/08 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Вістол» було укладено агентські договори: від 10.01.2012 № 101-А, від 05.03.2012 № 53-А, від 15.03.2013 № 153-А. За умовами договорів ТОВ «Гермес» (принципал) доручає, а ТОВ «Вістол» (агент) зобов`язується за передбачену договорами винагороду вчинити від імені та за рахунок принципала фактичні та юридичні дії, пов`язані з придбанням обладнання.

За результатами виконання умов договорів між сторонами було складено акти виконаних послуг, ТОВ «Вістол» було видано позивачу податкові накладні.

Послуги згідно умов договорів було повністю оплачено, що підтверджується виписками по рахунку та не заперечується відповідачем.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача, що в актах не вказано, які саме послуги виконано, оскільки оглядом вищевказаних актів установлено зазначення виду та характеру виконаних робіт (послуг), зокрема: моніторинг та аналіз ринку виробників, підготовка та проведення переговорів з потенційними постачальниками обладнання, підготовка документації, необхідної для оформлення постачання (контрактів), здійснення контролю за виконанням умов та строків постачання продукції тощо.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, надання агентських послуг ТОВ «Вістол» на адресу позивача знайшло своє підтвердження.

Судом першої інстанції також встановлено, що між позивачем та ТОВ «Вектра 3000» було укладено договори поставки від 25.04.2012 № 2404-12, від 20.05.2013 № 2005-13 та субагентську угоду від 16.01.2012 № 1601-12.

За умовами субагентської угоди ТОВ «Гермес» (агент) доручає ТОВ «Вектра 3000» (субагенту) виконання своїх зобов`язань за договором, укладеним між агентом та принципалом (ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод»), а саме: надавати послуги з укладання контрактів на постачання запасних частин обладнання.

За результатами виконання умов субагентської угоди між ТОВ «Гермес» та ТОВ «Вектра 3000» було складено акт здачі-приймання виконаних робіт, ТОВ «Вектра 3000» було видано позивачу податкові накладні.

Послуги згідно субагентської угоди повністю оплачено, що також підтверджується виписками по рахунку та не заперечується відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що господарські взаємовідносини між ТОВ «Гермес» та ТОВ «Вектра 3000» за субагентською угодою підтверджено.

За договорами поставки ТОВ «Вектра 3000» (постачальник) зобов`язується поставити ТОВ «Гермес» (покупець) продукцію, визначену в специфікаціях або рахунках-фактурах, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлену продукцію.

На підтвердження виконання умов договорів позивачем надано суду видаткові накладні, податкові накладні.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що відсутність актів приймання-передачі товару та товарно-транспортних накладних може свідчити про відсутність здійснення господарських операцій.

Так, договором поставки від 20.05.2013 № 2005-13 передбачено, що порядок перевірки товару за кількістю та якістю здійснюється за правилами Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості № П-6, затвердженої постановою Держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 15.07.65, та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.66. Вказаними Інструкціями передбачено складання відповідних актів. Відповідних актів суду надано не було.

Договором поставки від 25.04.2012 № 2404-12 передбачено надання постачальником разом із продукцією комплексу документації, яка підтверджує якість продукції. Документів, які б підтверджували якість продукції, суду надано не було.

Щодо відсутності транспортної документації на перевезення товару, суд першої інстанції зазначив, що товарно-транспортна накладна належить до первинної транспортної документації, застосування якої для всіх суб`єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов`язковим.

Проте, позивачем не було надано суду товарно-транспортні накладні, які б підтверджували факт постачання товару від ТОВ «Вектра 3000» до ТОВ «Гермес».

Однак, суд першої інстанції, скасовуючи податкові повідомлення-рішення виходив з наступного.

Ухвалою від 07.04.2014 у відповідача було витребувано розрахунок оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Вказаними податковими повідомленнями-рішеннями було визначено грошові зобов`язання за господарськими операціями позивача з ТОВ «Вістол» та ТОВ «Вектра 3000» як за агентськими договорами, субагентською угодою, фактичне здійснення яких знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, так і за договорами постачання, на підтвердження яких позивачем не було надано всіх необхідних документів первинного бухгалтерського обліку.

Однак відповідачем - суб`єктом владних повноважень, розрахунку, який би надавав можливість установити суми, що увійшли до податкових повідомлень-рішень, окремо за кожним договором та, відповідно, господарською операцією, суду надано не було.

В даному випадку суд прийшов до висновку, що не наділений повноваженнями самостійно здійснити такий розрахунок.

За таких обставин задовольнив позов у повному обсязі.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

На підставі пп.44.1,44.2 ст.44 Податкового Кодексу України для цілей оподатковування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно до ч.2 ст. 3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

На підставі ч.1, ч.2 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначений ч. 2 ст. 9 цього Закону.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Таким чином, документом, який підтверджує право платника податку на податковий кредит, є належним чином оформлена податкова накладна.

Суд погоджується, що наданими позивачем документами, які також відображені в акті перевірки податкового органу від 16.01.2014 року, підтверджується надання агентських послуг товариством «Вістол» на адресу позивача, а також підтверджуються господарські взаємовідносини між ТОВ «Гермес» та ТОВ «Вектра 3000» за субагентською угодою.

При цьому суд не приймає доводи апелянта, що в актах про прийняття виконаних робіт (наданих послуг) не конкретизовано, які саме роботи (послуги) виконано, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження цих доводів. Між тим, в акті перевірки від 16.01.2014 року також відсутнє посилання податкового органу на невизначеність переліку агентських послуг в актах прийняття виконаних робіт. В акті тільки зазначено щодо цього виду господарських операцій, що від ТОВ «Вістол» позивач отримував агентські послуги, які призначалися як для контрагентів покупців (в бухгалтерському обліку зроблено бухгалтерські проведення Дт рах. 281 Кт рах. 631, 6851), так і для власних потреб (Дт рах.93, 64 Кт рах. 6851), вказані документи та перелік контрагентів-покупців послуг ТОВ «Гермес» наведено в додатках до акту №7,№8.

Проте зазначених додатків до акту від 16.01.2014 року відповідачем не надано.

За умови не повного, а часткового відновлення втраченого судового провадження за цією справою, у суду відсутні підстави ставити під сумнів висновки суду першої інстанції, відображені в своєму рішенні, щодо зазначення в актах прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за агентськими послугами виду та характеру виконаних робіт (послуг).

Висновки податкового органу, що надані агентські послуги контрагентами позивача не спричинили реального настання правових наслідків, зроблені відповідачем на підставі податкової інформації стосовно зазначених контрагентів.

Проте, вказана податкова інформація містить лише дані про результати господарської діяльності кожного контрагента позивача окремо за період, в якому виникли спірні правовідносини.

Суд зазначає, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно дост. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Тобто, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв`язку з невиконанням своїх обов`язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Європейський Суду з прав людини у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, надання агентських послуг товариством «Вістол» на адресу позивача, а також господарські взаємовідносини між ТОВ «Гермес» та ТОВ «Вектра 3000» за субагентською угодою є фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність цих операцій, спричинили реальні зміни в господарській діяльності позивача.

За договорами поставки, укладеними позивачем з ТОВ «Вектра 3000», суд прийшов до наступних висновків.

Як свідчить акт перевірки від 16.01.2014 року, в ході її проведення не встановлено факту передачі товарів від ТОВ «Вектра 3000» до позивача, а також передачі отриманих ТМЦ до контрагентів-покупців ТОВ «Гермес» в зв`язку з не наданням до перевірки актів приймання-передачі товару, документів, що засвідчують транспортування та походження товарів товарно-транспортних накладних з відмітками про передачу та отримання товарів тощо, актів приймання-передачі товару, актів вантажно-розвантажувальних робіт, будь-яких інших первинних документів, які б підтверджували доставку ТМЦ від постачальника ТОВ «Вектра 3000» на адресу позивача та подальшу реалізацію, а також сертифікатів якості, походження товару до перевірки не надано.

Також і суд першої інстанції в своїх висновках зазначав про ненадання вищезазначених документів.

Суд зазначає, що відсутність документів, що підтверджують якість та походження товару не належать до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, та не містять відомостей про господарську операцію.

Тому ненадання позивачем сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Також складання товарно-транспортної накладної є обов`язковим виключно при укладені договору перевезення, як окремого зобов`язання.

Позивачем на підтвердження реальності договору поставки з ТОВ «Вектра 3000» надано тільки видаткові накладні та податкові накладні.

Між тим, податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту з податку на додану вартість у податковому обліку є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, натомість суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Однак критерієм для правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що господарські операції фактично здійснені та спрямовані на отримання доходу.

А відтак, на підтвердження виконання спірної господарської операції позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне отримання від ТОВ «Вектра 3000» товарно-матеріальних цінностей за договорами поставки (акти приймання-передачі товару, акти вантажно-розвантажувальних робіт, товарно-транспортні накладні тощо)

Надані позивачем видаткові та податкові накладні не розкривають змісту договору поставки, не підтверджують рух активів та використання ТМЦ у власній господарській діяльності позивача.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що надані позивачем документи на підтвердження реальності господарської операції з контрагентом ТОВ «Вектра 3000» щодо поставки ТМЦ не дають підстав визнати помилковим висновок контролюючого органу про те, що договір поставки між позивачем та його контрагентом фактично не виконувався і що мало місце лише його документальне оформлення.

Суд звертає увагу, що протокол обшуку від 03.07.2013 року (а.с.22-24) не містить інформації про вилучення у позивача первинних документів за договорами поставки, укладеними між ТОВ «Гермес» та ТОВ «Вектра 3000».

Між тим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень) передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі №813/3274/17.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2014 року в повному обсязі.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі №812/2066/14 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі №812/2066/14 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 17 грудня 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова