Справа № 160/5527/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2019 року Справа № 160/5527/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
14.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ДН1983/277/НД/АВ/ТД-ФС/28 від 10.01.2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки вважає її такою, що прийнята з порушенням вимог діючого законодавства з наступних підстав:
- встановлені відповідачем особи, як особи, працевлаштовані без укладання трудового договору, були запрошені на співбесіду з метою працевлаштування;
- з вказаними особами в подальшому були укладені трудові договору;
- інспектори Держпраці не повинні були проводити інспекційне відвідування, і не мали права проводити фіксацію на носії інформації, а повинні були скласти акт про неможливість проведення інспекційного відвідування через відсутність уповноваженої особи об`єкта відвідування за його юридичною адресою;
- твердження про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були допущені до виконання трудових функцій без оформлення трудового договору є не вірним, так як сам факт знаходження цих осіб в залі кафе (ресторан) «ІНФОРМАЦІЯ_1» в форменному одязі не свідчить про виконання ними трудових функцій.
На думку позивача, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
22.07.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на таке:
- позивачем було допущено до виконання трудових функцій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без оформлення трудового договору, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 21 Кодексу Законів про працю України;
- ФОП ОСОБА_1 фактично було допущено до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу»;
- оскаржувана постанова винесена правомірно та не підлягає скасуванню.
13.08.2019 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, в обгрунтування якої зазначено, що:
- посилання відповідача у відзиві на отримані письмові пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , є неналежними та допустимими доказами у справі, так як одержані в порушення пункту 16 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295;
- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на час перевірки знаходились в кафе, де з ними проводилась співбесіда на укладення трудових договорів і жодних функцій по обслуговуванню клієнтів вони не виконували і вказаних фактів інспекторами ГУ Держпраці у Дніпропетровській області не зафіксовано, а є лише припущеннями.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зареєстрований фізичною особою-підприємцем 24.07.1998 року; основним видом діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприжмців та громадських формувань визначено - КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
19.09.2019 року за вх. № Я-1282 та 01.10.2018 року за вх. №1496 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області надішли звернення працівників кафе (ресторану) «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про порушення законодавства про працю.
21.11.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено наказ № 961-1 про призначення у період з 20.11.2018 року по 21.11.2018 року проведення інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 , який здійснює діяльність за фактичною адресою: АДРЕСА_1 у кафе (ресторан) «ІНФОРМАЦІЯ_1».
20.11.2018 року відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 01.11.2018 року № 961-1 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 01.11.2018 № 130 здійснено спробу проведення інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 у кафе (ресторан) «ІНФОРМАЦІЯ_1» з питань оформлення трудових відносин та з питань своєчасності проведення розрахунку при звільненні.
З матеріалів справи відомо, що з під час здійснення інспекційного відвідування за зазначеною адресою о 13 годині 52 хвилини знаходилось вісім осіб, які були одягнені в фірмовий одяг закладу.
Копію наказу від 01.11.2018 № 961-1 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 01.11.2018 № 130, вимогу про надання документів, лист із роз`ясненням прав та обов`язків об`єкта відвідування були залишені для позивача у закладі.
21.11.2018 року та 13.12.2018 року згідно вимоги про надання документів № 364 від 16.11.2018 року представником позивача Карнауховою Т.Г. було надано пакет документів до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
12.12.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області видано наказ на поновлення інспекційного відвідування від 12.12.2018 року № 1117-Іпо та направлення на проведення інспекційного відвідування від 12.12.2018 року №142.
13.12.2018 року на підставі наданих уповноваженою особою позивача Карнауховою Т.Г. документів, проведено інспекційне відвідування, відповідно до вимог п. 11 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 року, за результатами якого складено акт від 13.12.2018 року № ДН1983/277/НД/АВ.
Актом від 13.12.2018 року № ДН1983/277/НД/АВ, встановлено, що станом на 20.11.2018 року на 13 годину 52 хвилини виконували обов`язки офіціантів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , також особа на імя ОСОБА_8 . Відповідно до наданих 13.12.2018 року повідомлень про прийняття на роботу та квитанцій про отримання ДФС, встановлено, що трудові відносини укладено:
- з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 , відповідно до повідомлення про прийняття на роботу та квітанції № 2 - 20.11.2018 о 14 годині 30 хвилин на підставі наказу № 29 від 20.11.2018 року з 20.11.2018 року,
- з ОСОБА_4 відповідно до повідомлення про прийняття на роботу та квитанції №2 від 12.12.2018 року о 19 годині 55 хвилин, на підставі наказу № 34 від 12.12.2018 року про прийняття на роботу з 13.12.2018 року, тобто трудові відносини укладено після початку інспекційного відвідування.
Вищевикладене свідчить про фактичний допуск до виконання трудових функцій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без оформлення трудового договору, що є порушенням вимог частини 1 статті 21 КЗпП України та частині, 3 статті 24 КЗпП України.
Враховуючи вищенаведене, відповідачем встановлено, що ФОП ОСОБА_1 фактично було допущено до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. N 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
В ході проведення інспекційного відвідування встановлено неналежне ведення первинної облікової документації за типовою формою № П-2 «Особова картка працівника», затвердженою наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 р. № 495/656. Так, особові картки працівників на інспекційне відвідування згідно вимоги від 21.11.2018 року № ДН1983/277/ПД надані не були, відповідно до пояснення вони є відсутні.
На підставі проведеного інспекційного відвідування, 10.01.2019 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1983/277/НД/АВ/ТД-ФС/28, якою накладено на позивача штраф у розмірі 335070 грн. за допущення до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без оформлення трудового договору.
Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до суду.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з пунктом 7 Положення, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
26.04.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), який був чинний на момент проведення інспекційного відвідування.
Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Пунктом 2 Порядку № 295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.
Пунктом 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.
Підставою для проведення перевірки стала інформація, викладена у зверненнях фізичних осіб від 19.09.2019 року за вх. № Я-1282 та від 01.10.2018 року за вх. №1496 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Зазначені штрафи є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Відповідно до положень частини 5 статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено судом з наданих доказів, трудові договора були укладені з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 20.11.2018 року 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 12.12.2018 року о 19 годині 55 хвилин.
Так, в ході проведення інспекційного відвідування позивача станом на 20.11.2018 року на 13 годину 52 хвилин вказані особи виконували обов`язки офіціантів без укладення трудового договору.
Факт виконання обов`язків офіціантів вказаними особами підтверджуються долученими до матеріалів справи поясненнями працівників кафе (ресторану) «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
- ОСОБА_5 - працює на посаді кухонної робітниці у ФОП ОСОБА_9 , з 15.11.2017 року, режим роботи з 10-00 до 23-00, заробітна плата сплачується в розмірі 3723 грн., виплачується 2 рази на місяць. З нею працюють у зміну ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_18;
- ОСОБА_6 - працює на посаді повара у ФОП ОСОБА_9 , один місяць, режим роботи 5 днів працює та 5 днів дома, заробітна плата сплачується в розмірі 3000 грн., виплачується 2 рази на місяць. З нею працюють у зміну ОСОБА_15 , ОСОБА_17, ОСОБА_11;
- ОСОБА_2 - працює у ФОП ОСОБА_16 (ПІБ не відомо) з 20.11.2018 року, режим роботи з 10-00 до 22-00, заробітна плата 3700 грн., на даний час не виплачувалась. З нею працюють адміністратор Олександр, стажуються ОСОБА_8 та ОСОБА_18;
- ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_1 з 20.11.2018 року, режим роботи з 10-00 до 23-00, заробітна плата 5000 грн., на даний час не виплачувалась. З ним працюють ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .
В постанові від 04.07.2018 по справі № 820/1432/17 Верховний суд дійшов до висновку, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Суд критично відноситься до тверджень представника позивача щодо відсутності допуску до роботи без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки вказаними пояснення працівників спростовуються твердження позивача.
Отже, матеріалами справи підтверджені встановлені під час інспекційного відвідування порушення Кодексу Законі про працю України в частині допуску працівників до роботи без укладання трудового договору.
Щодо твердження представника позивача, що інспекційне відвідування було проведено без участі позивача, а тому мав бути складений акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, то суд зазначає, що під час виходу посадовими особами відповідача за адресою: АДРЕСА_1 у кафе (ресторан) «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить ФОП ОСОБА_1 було встановлено відсутність останнього за місцем проведення інспекційного відвідування.
Оскільки повідомити позивача про проведення інспекційного відвідування не було можливості, представниками відповідача було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 21.11.2018 № ДН1983/277/НД та вимогу про надання документів від 21.11.2018 №ДН 1983/277/ПД.
Відтак, відповідачем було дотримано процедуру проведення інспекційного відвідування.
Крім того, суд зазначає, що можливі неточності у проведенні інспекційного відвідування не можуть впливати на суть допущеного позивачем порушення та звільняти його від відповідальності.
Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Проаналізувавши, приписи спеціального Закону, що регулює державну політику у сфері трудових відносин, суд вважає винесену постанову про накладення штрафу правомірною.
Таким чином, під час розгляду справи, доводи позивача не знайшли правового підтвердження.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з дотриманням процедури винесення постанови.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню судом.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати на користь позивача не відшкодовуються.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно