Справа № 160/9120/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9120/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., секретар судового засідання - Лащенко Р.В., за участю представника позивача - Молчанової А.В., представника третьої особи Чорнобривець А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року в адміністративній справі №160/9120/18 (головуючий суддя у 1 інстанції Турлакова Н.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №25/04-03-173 від 25.06.2015р.;

- стягнути помилково сплачену суму грошового зобов`язання в розмірі 25000грн. та пеню у розмірі 270,49грн., що разом складає 25270,49 грн. з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкове повідомлення-рішення №25/04-03-173 від 25.06.2015р., яким позивачу визначено транспортний податок за 2015 рік у сумі 25000 грн., є протиправним та підлягає скасуванню. Так, рішенням Дніпродзержинської міської ради від 30.01.2015 року №1206-59/VI «Про встановлення транспортного податку на території м. Дніпродзержинська» вирішено затвердити Положення про встановлення транспортного податку на території м. Дніпродзержинська, а тому застосування контролюючим органом положень Закон України № 71-VІІІ від 28.12.2014 року, яким встановлений «Транспортний податок» з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду: 01.01.2016 - 31.12.2016 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та визнання встановленими обставини, що мають значення для справи, які не були доведені, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу марки ACURA, модель MDX, колір темно-червоний, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3664 куб.см., зареєстрований 04.12.2010 року.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного заходу НОМЕР_2, марки ACURA, модель MDX, дата реєстрації 04.12.2010р., колір темно-червоний, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3664 куб.см., особливі відмітки : вантажна митна декларація № /0/00928 від 03.08.2010р.

25.06.2015 року відповідачем згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 267.6 статті 267 розділу XII Податкового кодекс) України, сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 25.06.2015 року №25/04-03-173, яким визначено грошове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у сумі 25 000 грн., яке було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, а саме: вул. Г. Романової, 13-34, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область, 51900.

Суму транспортного податку в розмірі 25000,00грн. сплачено позивачем, що підтверджується квитанцією № 1/3 від 15.01.2016 року, де в графі призначення платежу зазначено - "погашення боргу з транспортного податку". Також позивачем було погашено пеню з вказаного податку в розмірі 270,49 грн., що підтверджується квитанцією № 1/71 від 01.02.2016 року.

В подальшому ОСОБА_1 в порядку ст. 43 ПК України 21.09.2018 року звернувся до ГУ ДФС у Дніпропетровській області із заявою щодо повернення помилково сплаченої суми грошового зобов`язання у розмірі 25 000 грн. та пені у розмірі 270,49 грн. на поточний рахунок платника податків в установі банку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", проте листом від 22.10.2018 року за №64139/10/04-36-13-14 ГУ ДФС у Дніпропетровській області повідомило позивачу про те, що станом на 12.10.2018 року інформація про початок процедури оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.06.2015 року №25/04-03-173 на сплату транспортного податку в сумі 25000грн. до ГУ ДФС у Дніпропетровській області не надходила, а тому зазначене рішення є чинним. Сплачені кошти в сумі 25270,49 зараховано на погашення узгодженої суми зобов`язань. Отже, станом на 12.10.2018 року не має законодавчо обґрунтованих підстав для повернення сплаченої ОСОБА_1 суми транспортного податку у розмірі 25000 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Згідно із пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону №71-VIII, місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо транспортного податку, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік.

Таким чином, з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатися встановленим місцевою радою.

Таким чином транспортний податок міг справлятися не раніше 2016 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 року за результатами розгляду справи №804/3923/17 (адміністративне провадження №К/9901/48665/18).

Виходячи з вищезазначеного, підстави для справляння транспортного податку у 2015 році відсутні, оскільки законодавчою перешкодою для цього є приписи підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення-рішення №25/04-03-173 від 25.06.2015р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про стягнення помилково сплачених сум грошового зобов`язання в розмірі 25000грн. та пені у розмірі 270,49грн., колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями підпункту 14.1.182. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань врегульовані статтею 43 Податкового кодексу України.

Пункт 43.3 статті 43 Податкового кодексу України передбачає, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку (пункт 43.4 статті 43 Податкового кодексу України).

Відтак, податковим законодавством передбачений певний порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, а тому колегія суддів вважає передчасним звернення позивача до суду з вимогою про повернення коштів, без дотримання умов статті 43 Податкового кодексу України шляхом звернення до податкового органу з заявою про повернення помилково сплачених сум.

Як вже зазначалося раніше, позивач вже звертався до відповідача з заявою про повернення помилково сплаченої суми грошового зобов`язання у розмірі 25 000 грн. та пені у розмірі 270,49 грн., проте листом відмовлено, оскільки на момент подачі такої заяви податкове повідомлення-рішення №25/04-03-173 від 25.06.2015р. було чинним, а отже відсутні правові підстави для повернення коштів.

Колегія суддів зазначає, що після набрання законної сили рішенням про скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, позивач може скористатися наданим йому право та подати до контролюючого органу заяву про повернення помилково сплачених сум грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб, проте на разі ця позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року в адміністративній справі №160/9120/18 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року в адміністративній справі №160/9120/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №25/04-03-173 від 25.06.2015р., яке прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

В задоволені решті позовних вимог - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 11 грудня 2019 року, в повному обсязі постанова виготовлена 16 грудня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва