Справа № 826/4538/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 листопада 2019 року справа №826/4538/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 )
доГоловного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС)
провизнання протиправними та скасування податкової вимоги від 09 листопада 2017 року №98998-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09 листопада 2017 року №98998-17

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними оскаржувані податкову вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу у зв`язку із тим, що станом на дату їх винесення тривала процедура адміністративного оскарження, а отже сума грошового зобов`язання не була узгоджена.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4538/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач у письмовому відзиві на позов зазначив, що не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки під час проведення перевірки позивача виявлено ряд порушень податкового законодавства, внаслідок чого ГУ ДФС донараховано ФОП ОСОБА_1 суму грошових зобов`язань; щодо оскаржуваної податкової вимоги відповідачем процитовано положення "Закону України №2464 та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" без надання пояснень щодо її винесення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 09 листопада 2017 року ГУ ДФС сформовано податкову вимогу №98998-17, в якій зазначено, що станом на 08 листопада 2017 року сума податкового боргу платника податків становить 303 854,86 грн., у тому числі податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п - 1 020,00 грн. (штрафні (фінансові) санкції); податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - 129 980,48 грн. (92 030,12 грн. - основний платіж, 23 401,11 грн. - штрафні санкції, 14 549,25 грн. - пеня); військовий збір - 9 214,34 грн. (6 380,24 грн. - основний платіж, 1 860,67 грн. - штрафні санкції, 973,43 грн. - пеня); податок на додану вартість - 163 640,04 грн. (104 729,04 грн. - основний платіж, 27 969,74 грн. - штрафні санкції, 30 941,26 грн. - пеня).

Крім того, рішенням від 09 листопада 2017 року №98998-17 про опис майна у податкову заставу відповідно до статті 89 Податкового кодексу України здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ОСОБА_1 , а у разі, якщо на момент складання акта опису майна майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу - також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, податковий борг виник на підставі винесених позивачу податкових повідомлень-рішень від 05 вересня 2017 року №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 67 784,00 грн., №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 125 306,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 100 245,00 грн. та за штрафними санкціями - 25 061,00 грн., №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 117 005,56 грн., у тому числі за основним платежем - 93 601,45 грн. та за штрафними санкціями - 23 401,11 грн., №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 9 303,34 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 7 442,67 грн. та за штрафними санкціями - 1 860,67 грн., №, №, №, №.

Позивачем також зазначено про формування оскаржуваної податкової вимоги на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, згідно матеріалів справи рішенням ДФС України від 27 жовтня 2017 року №14200/К/99-99-11-02-01-01-14 продовжено розгляд скарги ФОП ОСОБА_1 від 28 вересня 2017 року №2/28 та №1/28 в частині оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС від 05 вересня 2017 року №, №, №, №, №, №, №, № до 15 грудня 2017 року.

Листом від 10 листопада 2017 року №1861/К/26-15-17-03-27 ГУ ДФС повідомило позивача, що станом на 09 листопада 2017 року відповідно до інтегрованих карток платника податків сума податкового боргу становить 303 854,86 грн. та запропоновано надати перелік майна, яке перебуває у власності фізичної особи та вартість якого відповідає сумі податкового боргу з метою складання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави.

Рішенням ДФС України від 08 грудня 2017 року №16423/К/99-99-02-01-14 за результатами скарги позивача в частині оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС від 05 вересня 2017 року №, №, №, №, №, №, №, № зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Рішенням ДФС України від 31 січня 2018 року №1418/К/99-99-17-01-14 за результатами розгляду скарги позивача на податкову вимогу від 09 листопада 2017 року №98998-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09 листопада 2017 року №98998-17 зазначені податкова вимога та рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення.

Крім того, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 05 вересня 2017 року №, №, №, №, № оскаржені позивачем в межах адміністративної справи №826/671/18.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва керується наступними мотивами.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України встановлює, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до пунктів 1- 3 розділу ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30 червня 2017 року №610 (далі по тексту - Порядок №610) податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.

Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Таким чином, необхідною підставою для надсилання податкової вимоги є наявність у платника податкового боргу.

При цьому за визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно із підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

За правилами пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

В свою чергу, порядок оскарження рішень контролюючих органів визначено статтею 56 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів. Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, що оскаржувались.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних пояснень, підтверджених належними та допустимим доказами щодо закінчення процедури оскарження податкових повідомлень-рішень, на підставі яких сформовано оскаржувану податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу.

Позивачем, в свою чергу, надано докази на підтвердження того, що станом на дату винесення оскаржуваних податкової вимоги від 09 листопада 2017 року №98998-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09 листопада 2017 року №98998-17 тривала процедура адміністративного оскарження, оскільки рішення ДФС України за результатами оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС від 05 вересня 2017 року №, №, №, №, №, №, №, № прийняте 08 грудня 2017 року, тоді як відповідач повідомив позивача про наявність податкового боргу 09 листопада 2017 року.

Оскільки вище встановлено відсутність у позивача станом на дату винесення оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу податкового боргу та, як наслідок, протиправність надіслання податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, суд дійшов висновку про необхідність їх скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкової вимоги та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 1 907,63 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 09 листопада 2017 року №98998-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09 листопада 2017 року №98998-17 Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у 1 907,63 грн. (одна тисяча дев`ятсот сім гривень шістдесят три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А. Кузьменко