Справа № 675/2629/19
Суддя: Трасковський С. Л.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2629/19
Провадження № 2-а/675/101/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Трасковського С.Л., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції, інспектора СРПП №1 Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Шпіня Дмитра Васильовича про визнання дій незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора СРПП №1 Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Шпіня Д.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1803191 від 28.11.2019 року.

В своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуваною постановою він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 28.11.2019 року о 16 годині 08 хвилин, рухаючись транспортним засобом ВАЗ 21043, з номерним знаком 627-11 НОМЕР_1 , у місті Ізяслав по вулиці Паоло Фонтани, після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9.б Правил дорожнього руху.

Позивач не погоджується із винесеною постановою та просить її скасувати, вказуючи на відсутність з його боку порушень Правил дорожнього руху, а також на недотримання поліцейським порядку розгляду справи, на порушення принципів всебічності, повноти та об`єктивності розгляду справи, на відсутність будь-якої підготовки до розгляду справи, без дослідження доказів, вирішення клопотань, заслуховування осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, позивач у поданому позові вказує на відсутність в оскаржуваній постанові посилань на належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, на офіційні документи, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідачем подано до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що він при винесенні постанови діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом. Позивач в порушення вимог п.9.9.б. Правил дорожнього руху не включив аварійну світлову сигналізацію при його зупинці працівником поліції, а тому скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Таким чином, як зазначено у відзиві, оскаржувана постанова є законною та не підлягає скасуванню.

Ухвалою від 06.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 16.12.2019 року. Також вказаною ухвалою витребувано в Ізяславському ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області матеріали, що стали підставою для винесення оскаржуваної постанови.

В судове засідання 16.12.2019 року сторони, повідомлені належним чином про дату, час, місце судового розгляду, не прибули.

Від позивача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на повідомлення всіх учасників справи належним чином про дату, час, місце судового розгляду та їх не прибуття в судове засідання, на відсутність перешкод для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши поданий позов та додані до нього докази, відзив, поданий відповідачем, приходить до наступних висновків.

Відповідно до оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1803191 від 28.11.2019 року цього ж дня о 16 годині 08 хвилин в м.Ізяслав по вул.Паоло Фонтани, 1, після зупинки працівниками поліції, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21043, номерний знак НОМЕР_2 , не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9.б. ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.

В своєму позові ОСОБА_1 вказує на порушення поліцейським порядку розгляду справи.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015 (надалі - Рішення) визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Також, Конституційний Суд України у вказаному Рішенні звернув увагу на те, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року №596-VIII внесено зміни до ст.258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Прийняття вищенаведеного рішення №5-рп/2015 від 26.05.2015 року Конституційним Судом України передувало прийняттю Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року №596-VIII. Внесені зміни стосувались зокрема положень статей 33, 221, 258, 276 КУпАП.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду України, на яке посилається позивач, прийнято до внесення змін у статтю 258 КУпАП, а тому не може застосовуватися у цих правовідносинах.

Вказане твердження суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 19.04.2019 року у справі №534/257/17, від 16.08.2019 року у справі №524/3206/16-а.

Таким чином, питання стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху «за місцем вчинення» чи «на місці вчинення», було доповнено та деталізовано положеннями КУпАП шляхом внесення змін в липні 2015 року, у відповідності до яких перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, викладений в частині 1 статті 258 КУпАП, доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції у відповідності до частині 1 статті 222 КУпАП.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.222 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена, в тому числі частинами 1, 2, 3 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена на місці вчинення правопорушення, що відповідає вимогам КУпАП.

Водночас, позивач, стверджуючи, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським не було дотримано встановленого порядку, не вказує в позові, які саме дії не вчинено особою, що розглядала справу про адміністративне правопорушення, які клопотання позивача залишились без розгляду, які докази були заявлені до дослідження та залишились поза увагою поліцейського. Таким чином, зазначені доводи позивача не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

В той же час, заслуговує на увагу твердження позивача про відсутність доказів, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Так, відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 9.9. ПДР передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: б) у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, в тому числі за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, направлений до суду т.в.о. начальника Ізяславського ВП Славутського ВП ГУПН в Хмельницькій області DVD-R-диск із відеозаписами суд оцінює критично та вважає неналежним доказом з врахуванням положень ч.ч.3-4 ст.77 КАС України, оскільки в оскаржуваній постанові всупереч положенням ч.3 ст.283 КУпАП відсутня інформація про фіксацію правопорушення із застосуванням технічним засобів та про технічний засіб.

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

З цього приводу суд зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема має бути зазначений технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2019 року у справі №428/2769/17.

Тобто, працівником поліції належним чином не формувались матеріали адміністративної справи. Відтак, відповідачем не зібрано та не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту скоєння правопорушення та правомірності своїх дій. Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

З врахуванням викладеного, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Що ж стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за порушення п.9.9.б ПДР, то суд при цьому враховує наступне.

Пункт 9.9.б Правил дорожнього руху, який передбачає випадки, коли повинна бути увімкнена аварійна світлова сигналізація, міститься у розділі 9 ПДР «Попереджувальні сигнали».

До попереджувальних сигналів відповідно до п.9.1 ПДР відносяться: а)сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б)звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г)увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ)увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; д)увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Тобто, вимога про увімкнення аварійної світлової сигналізації стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Разом з цим, ч.2 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Правила початку руху та зміни напрямку передбачені розділом 10 ПДР «Початок руху та зміна його напрямку». Оскаржуваною постановою не встановлено порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху при початку руху чи при зміні його напрямку.

Тобто, порушення позивачем вимог п.9.9.б ПДР - після зупинки на вимогу поліцейського не увімкнена аварійна світлова сигналізація, не може бути кваліфіковане за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

В той же час приписами статті 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем неправильно кваліфіковано дії позивача за частиною 2 статті 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Даний перелік є вичерпним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення. В частині позовних вимог щодо визнання дій відповідача незаконними слід відмовити через невідповідність такої вимоги приписам процесуального закону.

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 9, 19, 72-77, 90, 94, 241-246, 255, 271-272, 268-270, 286, 292-293 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції, інспектора СРПП №1 Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Шпіня Дмитра Васильовича про визнання дій незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1803191 від 28.11.2019 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у відповідності до ч.4 ст.286 КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.12.2019 року.

Суддя: С.Л.Трасковський