Справа № 640/2284/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2019 року

Київ

справа №640/2284/19

адміністративне провадження №К/9901/27162/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року (суддя Добрівська Н.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року (головуючий суддя - Земляна Г.В., судді: Епель О.В., Мельничук В.П.) у справі №640/2284/19 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - ДВС) про скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

04 лютого 2019 року (відбиток календарного штемпеля) Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ДВС у якому просило скасувати постанову старшого державного виконавця ДВС Кручанюк Наталії Леонідівни про закінчення виконавчого провадження ВП №28051151 від 14 серпня 2013 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2019 року позовну заяву АТ «Укрсоцбанк» залишено без руху, запропоновано позивачу надати відомості щодо дати отримання оскаржуваної постанови, докази на підтвердження такої інформації, заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та вказати підстави для поновлення строку.

В межах строку встановленого вказаною ухвалою від 06 березня 2019 року позивачем подано заяву про усунення недоліків з додатками.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року позовну заяву АТ «Укрсоцбанк» повернуто позивачу.

АТ «Укрсоцбанк» оскаржило вказане рішення в апеляційному порядку.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу позивача залишив без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та не наведено обставин, які б свідчили про поважність пропуску такого строку.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги. Позиція інших учасників справи

Не погоджуючись із ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, АТ «Укрсоцбанк» подало касаційну скаргу.

Позивач у касаційній скарзі просить скасувати зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким адміністративну справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що причини пропуску строку звернення до суду є об`єктивними. Вказує, що лише 25 січня 2019 року, після ознайомлення з матеріалами справи №753/7066/13-ц в Дарницькому районному суді міста Києва, АТ «Укрсоцбанк» стало відомо, що в 2013 році його права були порушені тим, що державний виконавець провів неналежним чином виконавчі дії для встановлення наявності спадкової справи та спадкоємців, і закрив (постанова ВП №28051151 від 14 серпня 2013 року) виконавче провадження. Зауважує, що у квітні 2018 року банк знав лише про наявність вказаної спадкової справи, але не був ознайомлений з документами та доказами в такій справі, щоб точно стверджувати про порушення своїх прав.

Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надав.

Рух касаційної скарги

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 23 жовтня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів ( абзац 1 частини другої статті 122 КАС України).

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, пунктом 1 частини другої якої передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Частиною першою вказаної статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про повернення позовної заяви, з огляду на наступне.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з адміністративним позовом АТ «Укрсоцбанк» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва 04 лютого 2019 року (відбиток календарного штемпеля) вх.640/2284/19 від 08 лютого 2019 року.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач вказав, що постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження №28051151 від 14 серпня 2013 року за якою АТ «Укрсоцбанк», як стягувач, був позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, надійшла на адресу банку 16 листопада 2013 року. Однак, на той час, отримавши дану постанову, у АТ «Укрсоцбанк» не було необхідності оскаржувати дану постанову державного виконавця оскільки банк не був обізнаний, що 10 липня 2013 року було відкрито спадкову справу приватним нотаріусом КМНО Лахно Ю.В. за якою, сини померлої ОСОБА_1 прийняли спадщину після її смерті (а саме: нерухоме майно, яке було передано в іпотеку). Про факт наявності даної спадкової справи АТ «Укрсоцбанк» стверджує, що дізнався 25 січня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами справи №753/7066/13-ц (якою було продовжено строк прийняття спадщини на майно померлої ОСОБА_1 ), а станом на серпень 2013 року було відкрито спадкову справу.

АТ «Укрсоцбанк» зазначає, що дізнавшись 25 січня 2019 року про порушення своїх прав, в межах 10-денного процесуального строку, подав позов до суду.

Однак, всупереч вказаним твердженням, судами попередніх інстанцій встановлено, що про порушення своїх прав (про наявність спадкової справи) позивач мав дізнатись ще в квітні 2018 року. Так, в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2018 року у справі №369/170/18 вказано, що при подачі позову ПАТ «Укрсоцбанк» (перейменовано на АТ «Укрсоцбанк») було подано до суду клопотання про витребування доказів, а саме: про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 54713997, що заведена після смерті ОСОБА_1 .

Вказане свідчить, що позивач був обізнаний про існування спадкової справи ще в квітні 2018 року.

Крім того, Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 17 грудня 2018 року у справі №369/170/18 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнив, звернув стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно), яке було прийнято законними представниками у спадщину. Вказане свідчить, що станом на 17 грудня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» достеменно знав, що предмет іпотеки, за яким постановою державного виконавця ВП №28051151 від 14 серпня 2013 року було закінчено виконавче провадження прийнято спадкоємцями у спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, вперше дізнавшись про порушення своїх прав у квітні 2018 року (17 грудня 2018 року), позивач не скористався правом звернення до суду із позовом про скасування постанови державного виконавця ВП №28051151 від 14 серпня 2013 року у строк, відповідно до положень статті 287 КАС України.

Крім того, користуючись сумлінно своїми правами АТ «Укрсоцбанк» мало можливість дізнатись про належних спадкоємців ОСОБА_1 та звернутись з позовом про скасування оскаржуваної постанови державного виконавця ВП №28051151 від 14 серпня 2013 року, ще 11 червня 2013 року, коли згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2013 року №753/7066/13-ц, у відповідності до положень Закону України «Про доступ до судових рішень» було оприлюднено.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не доведено, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для повернення позовної заяви у відповідності до вимог статті 123 КАС України.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що останній об`єктивно був позбавлений можливості звернутись до суду з даною позовною заявою в межах строку, встановленого законодавством, оскільки у квітні 2018 року банк знав лише про наявність вказаної спадкової справи, але не був ознайомлений з документами та доказами в такій справі, щоб стверджувати про порушення своїх прав.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

При цьому неможливість ознайомитись зі справою №753/7066/13-ц не є об`єктивно непереборною причиною пропуску строку звернення до суду майже на 6 років.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі №640/2284/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду