Справа № 820/293/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 р.Справа № 820/293/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.,

представника позивача - Варавіна Ю. В.,

представника відповідача - Потапенко І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Варіант Агро Буд" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., повний текст складено 26.09.19 року) по справі № 820/293/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Варіант Агро Буд"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Варіант Агро Буд" (далі ТОВ "Варіант Агро Буд", позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- скасувати податкові повідомлення-рішення Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 27.10.2016 р. №, №.

20.04.2017р. постановою Харківського окружного адміністративного суду позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення податкового органу від 27.10.2016 р. № та № .

В подальшому постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 р. скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/293/17. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ТОВ "Варіант Агро Буд" відмовлено.

23.04.2019 р. постановою Верховного Суду постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 р. та постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. скасовано. Справу №820/293/17 направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Після повернення справи на розгляд до суду першої інстанції рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 р. в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом не надано правової оцінки доводам позивача щодо незаконності перевірки періоду, який вже раніше був перевірений; не враховано висновку Верховного Суду про порушення податковим органом процедури прийняття податкових повідомлень-рішень, а саме прийнятті їх без отримання вироку; не відповідність висновків суду обставинам справи щодо безтоварності господарської операції з контрагентом у зв`язку з відсутністю товарно-транспортних накладних та рахунків-фактури, оскільки іншими первинними документами підтверджено реальність господарської діяльності.

Головне управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "Варіант Агро Буд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р., за результатами якої складено акт №3857/20-30-14-01/39065898 від 07.10.2016 р. (т.1 а.с.13-37).

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем:

- п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 25200 грн;

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством завищено рядок 19 "Сума від`ємного значення поточного звітного (податкового) періоду та від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, а саме за листопад-грудень 2014 р. на 28000 грн."

На акт перевірки позивачем подано заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки визнано обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства (т.1 а.с.38-50).

27.10.2016 р. Центральною об`єднаною державною податковою інспекцією м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким ТОВ "Варіант Агро Буд" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 37800,00 грн., з яких 25200 грн. - основний платіж, 12600 грн. - штрафні (фінансові) санкції. (т. 1 а.с.52);

- №, яким ТОВ "Варіант Агро Буд" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 28000 грн. (т. 1 а.с.53).

За наслідками оскарження податкових повідомлень-рішень до Головного управління ДФС України в Харківській області, останні залишено без змін (т.1 а.с.55-67)

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, оскаржив їх в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки в процесі розгляду справи контролюючим органом доведено безтоварний характер проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.08.2016 р. прийнятою в межах кримінального провадження № 0000630 призначено проведення позапланової документальної перевірки ТОВ "Варіант Агро Буд". (т. 1 а.с.228-247)

На виконання ухвали слідчого судді, та на підставі наказу Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 22.09.2016р. № 1190 згідно пп.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Варіант Агро Буд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р., за результатами якої складено акт №3857/20-30-14-01/39065898 від 07.10.2016 р. , а також винесено податкові повідомлення-рішення від 27.10.2016 р. №, №.

Відповідно до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Відповідно до п. 86.9 ст. 86 ПК України (в редакції, що діяла до 01.09.2015 р.) 86.9. У разі якщо грошове зобов`язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи), у тому числі посадових (службових) осіб неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.

Пунктом 36 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України (в редакції, що діяла з 01.09.2015 р.) у разі якщо судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, яке було розпочато до дня набрання чинності Законом України, «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17 липня 2015 року №655-8 і предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, в якому встановлена несплата податкових зобов`язань або винесена ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами з цього питання, податкове повідомлення - рішення за результатами такої перевірки приймається контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Судом вірно встановлено, що кримінальне провадження №0000630, в межах якого призначено перевірку, зареєстроване в ЄРДР 08.12.2015 р., перевірка проводилася в період з 22.09.2016р. по 07.10.2016 р., податкові повідомлення-рішення 27.10.2016 р., отже всі дії в межах кримінального провадження проводилися після дня набрання чинності Законом України, «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17 липня 2015 року №655-8 ( 01.09.2015р.)

Отже, положення пункту 36 підрозділу 10. Інші перехідні положення ПК України (в редакції, що діє з 01.09.2015 р.) не поширюються на результати перевірки, за результатами якої було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а контролюючий орган при винесенні податкових повідомлень- рішень правомірно керувався п. 86.8 ст.86 ПК України, а саме: податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наявність вироку у кримінальній справі не впливає в даному випадку на обов`язок контролюючого органу винести податкове повідомлення - рішення.

Таким чином доводи апелянта щодо відсутності у податкового органу підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень без отримання вироку, є помилковими.

Щодо доводів апелянта про порушення процедури проведення перевірки, а саме проведення перевірки за період, який вже раніше був перевірений, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що зазначені обставини викладені позивачем лише в апеляційній скарзі, в позові не заявлялися , а тому судом першої інстанції таким обставинам правова оцінка не надавалась.

З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2016р. ГУ ДФС у Харківській області проведена планова виїзна перевірка ТОВ " Варіант Агро Буд" з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24.01. по 31.12.2014р. (т.1 а.с.82-198)

З зазначеного акту вбачається, що правовідносини позивача з контрагентом ТОВ "Металлсервіс Україна" в спірний період не були предметом перевірки.

Крім того відповідно до абз. 1 п. 78.2 ст. 78 ПК України обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження.

Згідно з абз. 2 п. 78.2 ст. 78 ПК України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені пп. 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи, що перевірка проводилася у межах кримінального провадження, отже відповідно абз. 1 п. 78.2 ст. 78 ПК України обмеження щодо її проведення не поширюється.

Вирішуючи питання щодо правомірності визначення податковим органом грошових зобов`язань, суд першої інстанції погодився з висновками акту перевірки щодо безтоварності господарських операцій позивача з ТОВ «Металлсервіс Україна».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що видами діяльності позивача є виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування, машин і устаткування для сільського та лісового господарства (основний), спортивних товарів, будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, інших металевих баків, резервуарів і контейнерів; кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія; оброблення металів та нанесення покриття на метали; механічне оброблення металевих виробів; виробництво інших готових металевих виробів; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів; неспеціалізована оптова торгівля; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів; ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

07.10.2014 р. між позивачем (покупець) та ТОВ "Металлсервіс Україна" (постачальник) укладено договір поставки № 0994, згідно якого позивач придбав труби в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі. (т.1 а.с. 68-70).

В підтвердження виконання договору позивачем як до податкового органу, так і до суду надано: договір, платіжні доручення, податкові накладні, видаткові накладні, довіреність про прийняття товару, картку складського обліку матеріалів, оборотно-сальдову відомість, картку рахунку, акти на списання матеріалів у виробництво, банківські виписки, договори оренди приміщень та обладнання. ( т. 1 а.с. 71-81; т. 2 а.с. 211-215, 217-241; т. 3 а.с. 58-59).

З вищезазначених первинних документів вбачається, що поставка товару здійснювалась силами постачальника, вартість послуг з доставки товару автомобільним транспортом включена у ціну товару, що вбачається з видаткових накладних.

Придбаний товар, прийнятий уповноваженою особою позивача на підставі довіреності, розвантажувався силами покупця з урахуванням необхідної кількості працівників, про що свідчить довідка, згідно якої кількість співробітників ТОВ «Варіант Агро Буд» на 01.10.2014 р. складала 178 осіб, на 01.10.2019 р. 481 особа.

Крім того, позивач має в користуванні складські приміщення та обладнання, за допомогою якого здійснюється розвантаження та переміщення важких вантажів, що підтверджується договором оренди від 03.02.2014р. № 27 укладеним між позивачем та ТОВ «Ескаль» .

На підтвердження руху товару позивачем надано картки складського обліку матеріалів на складі.

В подальшому придбаний товар використаний позивачем у виробництві для виготовлення готових виробів , а також реалізовано кінцевим споживачам, що підтверджується контрактом купівлі-продажу, специфікацією, експортними митними документами, актами списання матеріалів у виробництво ( т. 2 а.с. 25-53).

Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що придбання позивачем товару у ТОВ "Металлсервіс Україна", а також його подальша реалізація, було необхідне для здійснення господарської діяльності, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Зазначена закупівля товару у контрагента безпосередньо пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки придбаний товар забезпечує виготовлення обладнання для торгівлі іншим підприємствам, що направлено на отримання доходу.

Факт подальшої реалізації продукції податковим органом не спростовується та не ставиться під сумнів.

Позивач та його контрагент на час здійснення господарських операцій були зареєстровані як юридичні особи, платниками податку.

Дослідивши докази по справі, колегія суддів дійшла висновку, що подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем витрати (оплата вартості придбаного товару) свідчать про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Наявні у справі докази не свідчать про наявність між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 9 КАС України не виявлено.

Отже, ТОВ "Металлсервіс Україна" та ТОВ "Варіант Агро Буд" виконали свої зобов`язання за договором поставки, зазначений договір є чинним та не визнаний в установленому порядку недійсним.

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на відсутність у контрагента позивача виробничих потужностей, трудових та матеріальних ресурсів, факту придбання труб, суд відхиляє, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсність правочинів, та виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів.

Крім того такі висновки податкового органу ґрунтуються на обставинах, викладених в ухвалі слідчого суддів Соломянського районного суду м. Коєва від 01.08.2016р. та протоколі обшуку від 22.03.2016р.

Колегія суддів зазначає, що вказані документи не є належними доказами в підтвердження доводів податкового органу про безтоварність спірної господарської операції, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому дослідженні податковим органом.

Суд зазначає, що будь-якої інформації про стан розгляду кримінальної справи або наявність вироків за статтею 205 КК України відповідачем не надано.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6-138.9, п.п. 138.10.2-138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, п.п. 138.11, 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально - виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до п. 198.2 цієї статті вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу)

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем дотримано вимоги Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по операціях ТОВ "Металлсервіс Україна" .

Висновки суду першої інстанції та податкового органу щодо безтоварності спірної господарської операції з підстав не надання документів щодо ціни товару, а саме рахунку-фактури, передбаченого договором поставки, та товарно-транспортних накладних, колегія суддів вважає помилковими з наступних підстав.

Згідно пп. 1 договору поставки № 0994 від 07.10.2014 р. постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити металопрокат в кількості та асортименті, зазначених у рахунку-фактурі постачальника, на умовах передбачених даним договором.

Відповідно до ст.207 ЦУК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом

Колегія суддів зазначає, що ціна товару була визначена сторонами договору у видаткових накладних, а не рахунку-фактурі, як передбачено умовами договору. Видаткові накладні підписані сторонами договору та скріплені печатками, а отже зміст договору щодо ціни товару вчинений у письмовій формі, яка виражає волю сторін.

Суд погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Здійснення позивачем господарської операції, її реальний характер доводить правомірність формування позивачем, як витрат, так і податкового кредиту по факту придбання товару (продукції) та спростовують висновки податкового органу про податкові правопорушення покладені в основу прийняття податкових повідомлень-рішень.

Відсутність підстав збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Доводи ж контролюючого органу, покладені в основу висновків акта перевірки та оскаржуваних рішень, ґрунтуються лише на припущеннях та недоведених обставинах, не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статті 77 КАС України , а тому не можуть свідчити про порушення позивачем податкового законодавства за результатом вчинення вищенаведених операцій.

Щодо відсутності товарно-транспортних накладних колегія суддів зазначає, що за умовами договору транспортування товару здійснювалося силами постачальника, вартість за яке включено у ціну товару, що виключає можливість оформлення товарно-транспортних накладних.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 14.10.1997 р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Крім того,сама собою наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, первинні документи, якими позивач доводить здійснення господарської операції з вказаним контрагентом, оформлені належним чином, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів, підтверджують здійснення руху активів у процесі здійснення господарської операції, мають зв`язок між фактом придбання товарів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 27.10.2016 р. №, № є неправомірними, підлягають скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям постанови про задоволення позову ТОВ "Варіант Агро Буд".

Оскільки за наслідками розгляду справи спір вирішено на користь позивача, колегія суддів стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду першої інстанції - 1600,00 грн. та апеляційної скарги - 2881,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 5594 від 13.01.2017 р., № 5844 від 21.10.2019 р. (т. 1 а.с. 3, т. 3 а.с. 94).

Колегія суддів зазначає, що розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги складав 2400,00 грн (150% від 1600,00).

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 4000,00 грн. (1600,00 +2400,00).

Керуючись ст. ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Варіант Агро Буд" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року по справі № 820/293/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Варіант Агро Буд" задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 27.10.2016 року № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Варіант Агро Буд" витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 4000,00 (чотири тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 16.12.2019 року