Справа № 460/2712/19
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2019 року м. Рівне №460/2712/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники Дацюк Н.О., Карпан Є.А.,

відповідача: представники Юхименко Т.В., Горфінкель О.Г., Тарасюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Виробничо-Конструкторське об`єднання "МААНС"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Виробничо-Конструкторське об`єднання "МААНС" (далі - ПП "ВКО МААНС", позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.10.2019 №1.

Мотивуючи вимоги позову зазначав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток, прийняте відповідачем безпідставно, а тому підлягає скасуванню. Вказував, що позивач правомірно сформував об`єкт оподаткування податком на прибуток з огляду на реальність здійснення господарських операцій з контрагентом ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними документами. Господарські операції з придбання посередницьких маркетингових послуг у ФОП ОСОБА_2 підтверджені первинними документами, які повною мірою відображають їх сутність та безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача, а висновки інспекторів, зазначені у акті перевірки, прийняті на основі припущень та не можуть братися до уваги. Поряд з цим вказано, що відповідачем під час проведення перевірки не правильно визначено роботи, проведені підрядною організацією ПП "Фірма МВМ ПЛЮС" в розумінні ідентифікації ремонту капітального чи поточного, не обґрунтовано, що роботи є капітальними, а не поточним ремонтом, спрямованим на підтримання робочого стану основних засобів. З огляду на викладене, висновки податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток є необґрунтованими, а тому наявні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі, шляхом скасування спірного податкового повідомлення-рішення як протиправного.

Ухвалою суду від 15.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.11.2019 на 10:15 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву від 06.11.2019, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. На обґрунтування таких заперечень зазначав, що в ході проведеної планової виїзної документальної перевірки встановлено, що позивачем занижено податок на прибуток, у зв`язку з чим прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Так, позивачем протягом 2017-2019 здійснено реконструкцію виробничих приміщень та суттєве поліпшення основних засобів. При цьому не збільшено первісну вартість основних засобів, а віднесено їх до витрат періоду, в якому здійснено вказане поліпшення. Крім того, ФОП ОСОБА_2 надав позивачеві маркетингові послуги, які були безпідставно віднесені до суми витрат, оскільки звіт про проведення маркетингових досліджень, у якому мають бути викладені результати таких досліджень і надані рекомендації замовнику, для перевірки не надані, оплата маркетингових послуг проведена не була. Відсутність документального підтвердження маркетингових послуг спростовує фактичне здійснення господарських операцій. Щодо операцій з контрагентом ФОП ОСОБА_1 , то відповідач зазначав про нереальність таких операцій, оскільки вони не мають товарного характеру та спрямовані на надання податкової вигоди ПП "ВКО МААНС". Тому вказував на те, що позивачем здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних операцій з вказаним контрагентом. З урахуванням викладеного, відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с.187-192).

14.11.2019 позивач, не погоджуючись з аргументами відповідача, наведеними у відзиві, подав відповідь на відзив, де вказував на безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача. Просив позов задовольнити повністю (т. 2 а.с.209-211).

Ухвалою суду від 18.11.2019 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 02.12.2019 на 14:30 год.

02.12.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 06.12.2019 до 14:30 год.

У судовому засіданні 06.12.2019 представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні 06.12.2019 представники відповідача проти позову заперечили з підстав, наведених у відзиві. Просили повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області з 05.08.2019 по 02.09.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного підприємства "Виробничо-конструкторське об`єднання "МААНС" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.03.2019, за результатами якої 09.09.2019 складено акт перевірки №15/17-00-05-01/36921697 (т.1 а.с.28-47; далі - Акт перевірки) .

Відповідно до висновків Акта перевірки, контролюючим органом встановлено, зокрема, порушення:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.14 ПСБО 7 "Основні засоби", ПСБО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 1076644,00 грн., в т.ч. за 2017 рік - 151132,00 грн., за 2018 рік в сумі 925512,00 грн., в т.ч. за 2 квартал 2018 року на суму 91147,00 грн., за 3 кв. 2018 року на суму 834365,00 грн.

На підставі складеного Акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.10.2019 №1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 1614966,00 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 1076644, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 538322,00 грн. (т. 1 а.с.83).

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення є неправомірними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI(далі - ПК України) та Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Так, у пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У пп.134.1 ст.134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пп. 138.1, 138.2 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України №996-XIV факт здійснення господарських операцій фіксується первинними документами, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Абзацом 11 статті 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб`єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Перевіряючи реальність господарських операцій позивача з ФОВ ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Згідно з Актом перевірки позивач здійснив безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з одержання робіт у ФОП ОСОБА_1 та склав акти здачі-приймання робіт всупереч нормам ч.1 ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

На переконання суду, вказані твердження відповідача є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, у відповідності до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності ПП "ВКО МААНС" є: "25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у." (а.с.19-27).З копій відповідних договорів поставок, видаткових накладних та доказів оплати, судом встановлено, що матеріали, які були передані для ФОП ОСОБА_1 з метою виконання спірних робіт, були придбані у ТОВ "БенетелерДістріб`юшнУкраїна", ТОВ "Максима Метал Сервіс", ТОВ "АВ метал груп", ПП "Рівнеметалком", ТОВ "Металево-промислова компанія",U.S.SteelKosice.s.r.o.Словакія (т.2 а.с.26-78).

Відповідно до Договору №1/140218 від 14.02.2018 ФОП ОСОБА_1 виконав роботи по гнуттю круглих і профільних труб різних конфігурацій, вальцюванню листового металу та свердлінню отворів на загальну суму 3 150 000,00 грн. у період з лютого 2018 року по вересень 2018 року (т.2 а.с.10-13).

При укладенні вказаного договору сторонами досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Підтвердженням виконання робіт Виконавцем та прийняття виконаної роботи Замовником (позивачем) є Акт приймання-передачі виконаних робіт від 30.09.2018 на загальну суму 3 150 000,00 грн., згідно якого сторони засвідчили, що Виконавець виконав та передав, а Замовник прийняв роботи по гнуттю круглих та профільних труб різних конфігурацій в кількості 3885 м.п., роботи по вальцюванню листового металу в кількості 3891,35 м.кв. та роботи по свердлінню 4 998 отворів (т.2 а.с.15).

Відповідно до п.2.2. Договору та Додаткової угоди №1 від 15.02.2018 розрахунок за виконані роботи проводиться до 31 грудня 2019 року (т.2 а.с.14).

Станом на 30.09.2019 розрахунок за виконані роботи здійснено у сумі 1 899 600,00 грн. Даний факт підтверджується відомостями з акта звірки, підписаного сторонами, копія якого наявна в матеріалах справи (т.2 а.с.16).

Також судом встановлено та не спростовано відповідачем, що матеріали за вказаними вище операціями (гнуття, вальцювання, свердління) використовуються у виробництві товару основної групи, а саме:

труби після гнуття використовуються у виробництві пристроїв для збирання ріпаку марки МААNS-R;

листи після вальцювання та труби з отворами (після свердління) використовуються у виробництві жниварок, підтвердженням чого, слугують відомості з Технологічного Процесу виготовлення та норм витрат матеріалів (т.2 а.с.18-25).

Потреба виробництва у проведенні підприємством зазначених спірних операцій підтверджується службовою запискою головного технолога підприємства від 26.01.2018 (т.2 а.с.17).

Матеріали після обробки передалися на виробництво, підтвердженням чого слугують картки рахунку 2011, внутрішні накладні на переміщення матеріалів, копії яких долучені позивачем до позовної заяви (т.2 а.с.91-180).

Наявність у ФОП ОСОБА_1 матеріально-технічної бази для виконання спірних операцій підтверджується копіями документів, наданих на запит позивача, зокрема, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія видаткової накладної з переліком обладнання, фотокопії обладнання (т.2 а.с.79-90).

Отже, наявними у матеріалах справи первинними документами підтверджується реальність господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, матеріалами справи підтверджується господарська мета вчинення спірних операцій між позивачем і зазначеним контрагентом, відповідність таких операцій видам господарської діяльності позивача і використання результатів наданих послуг (виконаних робіт) у господарській діяльності позивача.

Доводи відповідача про те, що контрагент позивача не має технічних та людських (трудових) ресурсів для виконання спірних операцій, також не підтверджуються жодними доказами. При цьому, такі доводи взагалі вказують на необ`єктивне дослідження податковим органом змісту та цільового призначення господарських операцій, вчинених між позивачем і ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, суд зазначає, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.

Поряд з цим, судом враховано, що відповідачем не доведено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_1 мали місце злагоджені узгоджені дії, спрямовані на формальне оформлення господарських операцій без їх фактичного вчинення для отримання податкової вигоди.

Крім того, ст.61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 по справі № 814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009 ( заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в п. 50 рішення від 14.10. 2010 у справі "Щокін проти України", в якому суд, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Таким чином, оскільки господарські операції позивача із ФОП ОСОБА_1 підтверджуються первинними документами, суд дійшов висновку, що ПП "ВКО МААНС" правомірно сформовано об`єкт оподаткування податком на прибуток, з огляду на реальність здійснення таких операцій, які відповідають дійсному економічному змісту і потребам підприємства.

Тому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині збільшення позивачеві грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток у загальній сумі 850500,00 грн., у тому числі 567000,00 грн. за податковим зобов`язанням та 283500,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є протиправним і підлягає скасуванню.

Разом з цим суд погоджується з висновками контролюючого органу про документальне непідтвердження маркетингових послуг, наданих ФОП ОСОБА_2 , що спростовує фактичне здійснення таких господарських операцій, враховуючи таке.

Згідно з п. 44.1 ПК України платники зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухобліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Під маркетинговими послугами (маркетингом) слід розуміти послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчення ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управління рухом продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків (п.п.14.1.108 п.14.1 ст.14 ПК України).

Як зазначено в роз`ясненнях Міністерства доходів і зборів України від 01.07.2013 "Практика застосування норм Податкового кодексу України: останні зміни", головною умовою для врахування у складі податкових витрат на проведення маркетингових послуг є їх документальне підтвердження та зв`язок таких витрат з господарською діяльністю платника податку.

Підтвердженням зв`язку витрат на маркетингові послуги з господарською діяльністю суб`єкта господарювання можуть бути такі документи:

- наказ по підприємству, в якому потрібно обґрунтувати необхідність проведення таких маркетингових досліджень (наприклад, у зв`язку з виходом на ринок нового виду продукції), зазначивши період їх проведення, територію, назву виду продукції, категорію потенційних споживачів тощо. Водночас разом з наказом можна розробити план заходів з розповсюдження такого виду продукції, в якому передбачити укладення договору на проведення маркетингових досліджень;

- договір на проведення маркетингових досліджень, оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. У розділі "Предмет договору" потрібно зазначити конкретний вид маркетингових досліджень, мету їх проведення, регіон тощо. При цьому в такому договорі потрібно зазначити напрями та об`єкти маркетингових досліджень, зокрема: дослідження попиту на дану продукцію і відомостей про можливих споживачів; вивчення потенційних можливостей здійснення операцій з купівлі-продажу об`єкта маркетингових досліджень на певній території, дослідження необхідного обсягу продажу і пошук покупців, вивчення потреб та ефективності проведення рекламної кампанії щодо даної продукції. Водночас у договорі слід передбачити умову про те, що результат маркетингових досліджень оформляється актом приймання-передачі послуг та письмовим звітом.

Підтвердженням фактичного отримання маркетингових послуг можуть бути, зокрема, але не виключно, такі документи:

- акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання таких послуг;

- звіт про проведення маркетингових досліджень, у якому мають бути викладені результати таких досліджень і надані рекомендації замовнику.

Акт приймання-передачі послуг повинен мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені ч.2 ст.9 Закону №996-XIV, а саме: назву документа (форми), дату і місце складання, найменування підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції.

Розділ акта приймання-передачі послуг, у якому викладено суть господарської операції, має за змістом відповідати даним договору на надання маркетингових послуг і даним звіту про проведені маркетингові дослідження.

Крім того, в актах виконаних робіт має бути конкретний перелік наданих послуг, місце і дата їх надання, а також зазначено, в чому виражено їх результат.

У звіті про проведення маркетингових досліджень повинна міститися інформація про: аналіз конкуренції між найбільшими виробниками на оптовому та роздрібному ринках продажу і оцінку рівня конкуренції; основні тенденції розвитку ринку, динаміку зміни цін, асортимент продукції (товару); політику ціноутворення, аналіз імпорту й експорту продукції (товарів) та їх вплив на ринок; потенційних споживачів і кількісні показники (місткість ринку) планованого продажу; прогнозний план продажу; оцінку ризиків, фінансовий план, аналіз ефективності проекту; прогнозний рівень рентабельності, термін окупності проекту; висновки та рекомендації за результатами проведеного дослідження.

Отже, лише при дотриманні вищезазначених умов платники податку на прибуток мають право віднести витрати на маркетинг до складу податкових витрат.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій та факту надання послуг по наданню маркетингових послуг ФОП ОСОБА_2 позивачем долучено до матеріалів справи: договір про надання агентських (посередницьких) послуг від 15.01.2018№01-М-180115/1, додаткові угоди до договору, звіти про надання агентських (посередницьких) послуг з переліком укладених договорів згідно з умовами договору про надання агентських (посередницьких) послуг від 15.01.2018 №01-М-180115/1 від 27.06.2018 та від 28.09.2018, акти приймання-передачі наданих послуг від 27.06.2018, акт від 28.09.2018 № 391 про виконання маркетингових послуг, акт звіряння взаємних розрахунків за 9 місяців 2019 року, повідомлення про надання послуг зі сприяння в укладенні договорів поставки, договори поставки, відповідні видаткові накладні (т.1 а.с.115-250; т.2 а.с.1-9).

Згідно з актом від 28.09.2018 №391 ФОП ОСОБА_2 для ПП ВКО "МААНС" надані маркетингові послуги на суму 1 485 361,2 грн. без ПДВ, яка віднесена до складу поточних витрат, про що зроблено бухгалтерський запис Дт 93 Кт 631 - 1 485 361,20 грн. (т.1 а.с.126).

Звіт про проведення маркетингових досліджень, у якому мають бути викладені результати таких досліджень і надані рекомендації замовнику, для перевірки надані не були.

Докази на підтвердження оплати маркетингових послуг до перевірки надані не були.

Як встановлено судом та не спростовано стороною позивача, в ході перевірки на підприємство ПП "ВКО МААНС" направлявся запит від 27.08.2019 про надання завірених копій первинних документів з ФОП ОСОБА_2 на надання маркетингових послуг.

У відповідь на такий запит ПП "ВКО "МААНС" надано лише акт від 28.09.2018 № 391 - маркетингові послуги.

Що стосується вказаного акта надання послуг, як встановлено судом, такий складено з порушенням вимог чинного законодавства, так як в частині послуг, факт надання яких він засвідчує, повторює предмет відповідного договору, носить узагальнений інформаційний характер та не містить даних щодо того, які конкретно роботи були виконані з метою надання маркетингових послуг.

Інші долучені до матеріалів справи первинні документи на підтвердження реальності надання спірних маркетингових послуг містять інформацію про укладені договори позивача з третіми особами та визначають зміст маркетингових послуг загальними термінами та оборотами, не розкриваючи зміст операцій по структурі цих послуг, не містять відомостей та деталізації маркетингових послуг. При цьому, такі документи до перевірки позивачем надані не були.

Суд погоджується з твердженнями податкового органу, що маркетингові послуги за своєю суттю є витратами на збут.

Як вже зазначалось судом, для врахування витрат на маркетингові послуги при обчисленні об`єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв`язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, які б засвідчували факт здійснення господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення операцій з проведення маркетингових послуг підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, зокрема і ті, які посвідчують мету, об`єктивну необхідність, економічну доцільність отримання відповідних послуг, а також можливість проведення таких операцій контрагентами з урахуванням необхідного часу, місця, матеріальних ресурсів необхідних для надання таких послуг.

Умовою для врахування у складі податкових витрат на проведення маркетингових послуг є їх документальне підтвердження та зв`язок таких витрат з господарською діяльністю платника податку.

Більше того, що у відповідності до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Надані для перевірки первинні документи ФОП ОСОБА_2 таких даних не містять.

Отже, враховуючи, що до перевірки позивачем не було надано доказів документального підтвердження маркетингових послуг, наданих ФОП ОСОБА_2 згідно з актом від 28.09.2018 №391,суд дійшов переконливого висновку, що ПП ВКО "МААНС" порушенопп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України та занижено фінансовий результат за 3 квартал 2018 року, а тому податкове повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов`язанняна загальну суму 401047,00 грн. є правомірним.

Щодо зняття з витрат вартості проведених позивачем ремонтів, суд враховує наступне.

З матеріалів справи та Акта перевірки судом встановлено, що протягом 2017-2019 років ПП ВКО "МААНС" здійснювало реконструкцію належних йому виробничих приміщень за адресою по вул.Грушевського, 28, м.Здолбунів, а саме: отримувало послуги по виконанню ремонту приміщень методичного корпусу по вул. Грушевського,28 та ремонту приміщень по вул. Грушевського,28 від ПП "Фірми МВМ ПЛЮС", зокрема, відповідно до Договорів на виконання робіт № 0103 від 01.03.2016 та № 0906 від 09.06.2016 на загальну суму 1615190,4 грн., в т.ч. ПДВ (т.1 а.с.85-114).

Такі послуги підприємством частково (в 2017 році-березні 2019 року) віднесено на 152 рахунок "Придбання основних засобів" в сумі 2481872,00 грн., із подальшим віднесенням їх на збільшення балансової вартості виробничих приміщень.

З червня 2017 року по червень 2018 року частина витрат на ремонт приміщення, придбаних згідно Акта приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в на суму - 1345992,00 грн., ПДВ-269198,40 грн. (монтажні та демонтажні роботи) по Договорах на виконання ремонту приміщень № 0103 від 01.03.2016 та № 0906 від 09.06.2016 (ремонт приміщень у м.Здолбунів, вул.Грушевського, 28) підприємством віднесено на витрати.

Як встановлено судом, ПП "Фірма МВМ Плюс" уклала договори на виконані роботи, а саме :

- договір №0103 від 01.03.2016, предметом якого є виконання власними та залученими силами і засобами виконувати роботи по об`єкту "Ремонт приміщень по вул.Грушевського, 28", у відповідності до затвердженої кошторисної документації.

- договір №0906 від 09.06.2016, предметом якого є виконання власними та залученими засобами робіт по об`єкту "Ремонт приміщень методичного корпусу по вул.Грушевського, 28", у відповідності до затвердженої кошторисної документації.

В бухгалтерському обліку підприємства дана господарська операція віднесена на витрати і відображена наступним бухгалтерськими проведеннями: Дт 92 Кт 631 - 1345992,00 грн.; Дт 6442 Кт631 - 269198,40 грн.

Суд враховує, що згідно з приписами п.14, 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта.

Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Позивач обґрунтовуючи правомірність формування витрат перевіреного періоду, покликається на п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби".

Проте, п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" розкриває зміст витрат, пов`язаних з підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, а саме: проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо.

Натомість, п.14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" визначено зміст поліпшення об`єкта, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта, а саме: модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо.

Відповідно до листа Державного комітету України з будівництва та архітектури від 30.04.2003 №7/7-401капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також поліпшення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). Поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій та інженерного обладнання.

Пунктами 30, 31, 32 наказу Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561 "Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів" передбачено, що витрати на капітальний ремонт об`єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою замортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Витрати на ремонт можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов`язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання. Наприклад, у разі придбання будівлі, яка потребує ремонту, витрати на ремонт приймаються на збільшення первісної вартості цієї будівлі до суми, яка може бути відшкодована від використання будівлі в майбутньому.

Вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням та ремонтом об`єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.

Прикладами такого поліпшення є:

а) модифікація, модернізація об`єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності;

б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг);

в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати;

г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

З аналізу долученого до матеріалів справи Дефектного акта від 03.06.2016 (т.1 а.с.110) та актів приймання виконаних будівельних робіт (т.1 а.с.89-108) судом встановлено, що роботи, які підлягали виконанню передбачені розділом 2 "Капітальний ремонт" Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженогонаказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 №150 (далі - Примірний перелік).

Зокрема, Примірним переліком до капітального ремонту віднесено виконані ПП "Фірма МВМ Плюс" роботи, такі як: заміна новими віконних та дверних коробок, рам та косяків з наличниками або перев`язування їх з додаванням нових матеріалів з повним їх забиванням (акт №15 від 27.06.2018); заміна приладівопалення, що зробились непридатними, встановлення додаткових секцій та нових приладів опалення (акт №12 від 09.11.2017, акт б/н від 08.2017); заміна освітлювальної електропроводки, що зробилась непридатною, із зміною електричних пристроїв (вимикачів, рубильників, штепселів, патронів, розеток) (акт №14 від 27.06.2018); повне або часткове перемурування та кріплення цегляних зовнішніх стін, не пов`язане з надбудовою будівлі, що не перевищує 25 % загальної площі їх у будівлі, а також зміна в дерев`яних будівлях окремих вінців, що не перевищують 25 % загальної площі стін (акт б/н за серпень 2017 року); забивання тріщин у цегляних стінах з вийманням і розчищенням старого мурування та улаштуванням нового, з перев`язуванням швів; штукатурення стін та стель наново або місцями більше 1 кв.м. та малярні та відбійні роботи, викликані ремонтом стель або штукатуренням стін. (акт б/н за червень 2017 року, акт №33 від 23.04.2018); заміна підлог дощатих, паркетних, з лінолеуму, бетонних та плиткових з подальшим фарбуванням або натиранням мастикою; повне перекладання сходових маршів та площадок.

Окрім того, з додатково наданих письмових пояснень представника відповідача (т.3 а.с.2-3) та пояснень, наданих ним у судовому засіданні, що не заперечувалось стороною позивача, судом встановлено, що згідно з проведеною оцінкою сертифікованою компанією, станом на 31.12.2014 ринкова вартість будівлі методичного корпусу, що перебуває у власності ПП "ВКО МААНС", складала 6 516 770 грн.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 103 за 2017 рік, станом на 01.01.2017 балансова вартість будівлі належного позивачеві методичного комплексу складає 1738457,07 грн. (т.3 а.с.6), тоді як згідно з наданого позивачем договору від 09.06.2016 №0906, укладеного з ПП "Фірма МВМ Плюс", предметом є виконання власними та залученими засобами робіт по об`єкту "Ремонт приміщень методичного корпусу по вул.Грушевського, 28" на суму 2244668,40 грн.

З наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем здійснено суттєве поліпшення основних засобів виробничих приміщень у м.Здолбунів, вул.Грушевського,28.

Отже, виконані підрядною організацією ПП "Фірма МВМ Плюс" роботи не можуть вважатися видами поточного ремонту.

Відповідно, позивачем безпідставно включено до загальновиробничих витрат виконані роботи, які відносяться до капітального ремонту (реконструкція виробничих приміщень) і підлягають включенню до збільшення первісної вартості основних засобів.

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ПП "ВКО "МААНС" фактично здійснило суттєве поліпшення основних засобів виробничих приміщень у м.Здолбунів, вул.Грушевського,28, проте безпідставно не збільшило первісну вартість основних засобів та віднесло до витрат періоду, в якому було здійснено дане поліпшення, що призвело до заниження значення у р.02 "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" за 2017 рікна суму 839621,0 грн., за ІІ кв.2018 рік на суму - 506371,00 грн., чим порушено п.14 ПСБО "Основні засоби", пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України.

Тому, спірне податкове повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток за операціями з ПП "Фірма МВМ Плюс" в загальній сумі 363419,00 грн. є правомірним.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини

Разом із тим, у ч.2 ст.77 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 в справі Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

При цьому, ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд не може приймати рішення лише на підставі пояснень позивача, які не підтверджуються доданими доказами, та без дослідження всіх обставин справи.

Тому, суд відхиляє доводи представника позивача, стосовно тих правовідносин, щодо яких ПП "ВКО"МААНС" не було долучено до матеріалів справи доказів на спростування висновків контролюючого органу, зроблених під час проведення перевірки.

У зв`язку з цим суд задовольняє позовні вимоги частково.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у загальному розмірі 20070,00 грн., при законодавчо встановленому обмеженні сплати судового збору в 19210,00 грн.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача сплачений судовий збір у розмірі 10117,91 грн.

Оригінал платіжного доручення про сплату судового збору від 09.10.2019 №6704 знаходиться в матеріалах справи (т.1 а.с.4).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Приватного підприємства "Виробничо-Конструкторське об`єднання "МААНС" (вул. Грушевського, 28, м. Здолбунів, Рівненська область, 35705, ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,33023, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 01.10.2019 №1, в частині збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток у загальній сумі 850500,00 грн., у тому числі 567000,00 грн. за податковим зобов`язанням та 283500,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Виробничо-Конструкторське об`єднання "МААНС" судовий збір у сумі 10117,91 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16 грудня 2019 року.

Суддя Борискін С.А.