Справа № 160/3156/19
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2019 року м.Дніпросправа № 160/3156/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 160/3156/19 (суддя Конєва С.О., повний текст рішення складено 15.07.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, згідно форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178;

- зобов`язати відповідача скласти та надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.12.2017р. щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та виплатити компенсацію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2018р. позивач звернувся із заявою про надання йому довідки про вартість речового майна, що належить до видачі за формою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 після його звільнення із військової служби у порядку Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію», однак відповідачем була надана довідка-взаєморозрахунок №3 від 05.12.2017р., форма якої не передбачена наведеною вище постановою, що позбавило позивача права на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно після його звільнення з військової служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 02.12.2017р. та не видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі згідно форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 при звільненні з військової служби ОСОБА_1 ;

- зобов`язано відповідача видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, за формою згідно Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178;

- зобов`язано відповідача розглянути рапорт позивача від 02.12.2017р. щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та прийняти рішення, виходячи з висновків, викладених у цьому судовому рішенні, з урахуванням вимог абзацу 2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, була подана апеляційна скарга. В скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що правові підстави для видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, у відповідача були відсутні, оскільки позивачем рапорт про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно було подано вже після звільнення останнього з військової служби та видання наказу командира частини про виключення зі списків особового складу. Крім того, відповідач не вважає цей спір (в частині виплати компенсації) публічно-правовим.

Позивач рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржив. Подав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , начальника автомобільної служби 3013 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , 17.10.2017р. за наказом №21 було звільнено із військової служби у запас відповідно до пункту и частини шостої (у зв`язку із систематичним не виконанням умов контракту військовослужбовцем) ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а з 05.12.2017р. позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за наказом №290 від 05.12.2017р., (а.с. 7).

Зі змісту копії рапорту від 02.12.2017р., який був зареєстрований у Військовій частині 21.12.2017р., встановлено, що позивач просив надати дозвіл на нарахування йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в період проходження військової служби згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 у зв`язку із звільненням з військової служби (а.с. 55).

Зазначений рапорт позивача від 02.12.2017р. не був розглянутий відповідачем.

У подальшому, 17.12.2018р. позивачем було направлено відповідачеві заяву від 15.12.2018р. про надання Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі у порядку ст.5 Закону України «Про інформацію» та у відповідності до п.5 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178, що підтверджується копією наведеної заяви та копіями фіскальних чеків (а.с. 5).

На вищевказану заяву позивача Військовою частиною НОМЕР_1 28.12.2018р. листом №1404 позивачеві була надана відповідь, у якій зазначено про надання позивачеві довідки-взаєморозрахунку №3 від 05.12.2017р., згідно якої утримання за недонос речового права не утримано. Зазначено, що, оскільки рапорт позивача надійшов до військової частини після звільнення (виключення із списків особового складу частини) саме 21.12.2017р., такий рапорт не є доречним, оскільки на момент його надходження до військової частини позивач є військовослужбовцем запасу (а.с. 8).

Крім того, 29.12.2018р. відповідачем листом №920 позивачу були надані документи на його заяву, у тому числі і копія довідки-взаєморозрахунку №3 на предмети речового майна, що видані та належать до видачі від 05.12.2017р. (а.с. 6).

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно виникає у військовослужбовця незалежно від факту закінчення проходження військової служби.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням ч.2 ст.24 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Згідно ст.1 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст.1-2 Закону №2011 передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються, у даному випадку, зокрема, Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України ( ч.1 ст.9 Закону №2011).

Так, на виконання вищенаведених норм Закону №2011, за наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016р. №232 була затверджена Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка була зареєстрована у Міністерстві юстиції України 26.05.2016р. за №768/28898 (далі Інструкція №232), а за постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 був затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ( далі Порядок №178).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації ( далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового права, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку №178).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформлюється згідно з додатком (п.5 Порядку №178).

Пункт 4 розділу ІІІ Інструкції №232 передбачає, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видачі наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, з аналізу наведених норм, можна дійти висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а, відповідно, на командира військової частини покладено обов`язок на підставі Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оформленої речовою службою, скласти відповідний наказ про виплату такої грошової компенсації.

При цьому, вказані вищенаведені норми свідчать про те, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно виникає у військовослужбовця незалежно від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу) та таке право реалізується ним шляхом подання відповідної заяви або рапорту.

Вказаний висновок також узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018р. у справі №803/756/17 (К/9901/38716/18).

Оскільки доказів на підтвердження оформлення речовою службою Військової частини НОМЕР_1 (командиром даної військової частини) довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, за формою наведеною у додатку до Порядку №178, що є підставою для виплати позивачеві грошової компенсації вартості за неотримане речова майно за приписами вищенаведеного Порядку №178 та Інструкції №232, відповідачем надано не було, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача видати таку довідку.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що заявлені позовні вимоги позивача спрямовані на захист цивільного майнового права, що підтверджено висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №161/13250/15-ц та у справі №533/934/15-ц від 10.04.2018р., так як 12.09.2018р. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі №2а-3097/2007 відступила від своїх висновків, викладених у справі №161/13250/15-ц та зазначила, що спори, які стосуються грошової компенсації вартості за неотримане нерухоме майно між особою, яка проходила військову службу та суб`єктом владних повноважень є публічно-правовими, а, відповідно, підлягають вирішенню за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення в оскарженій частині ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 160/3156/19 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду в строк, передбачений ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.В. Шлай