Справа № 280/4609/19
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 листопада 2019 року 17 год. 10 хв.Справа № 280/4609/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 1407/02 від 03.09.2019 про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як матері інваліда з дитинства з урахуванням ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.07.2019 виключивши із підрахунку заробітної плати період з 01.07.2000 по 31.12.2002 та з 01.01.2012 по 31.11.2012 у відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на дострокове призначення пенсії за віком як матір, що виховала дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу з інвалідністю з дитинства та одночасно на 03.07.2019 (день подачі заяви) має страховий стаж більше 15 років та досягла віку 50 років. Стверджує, що наявність обставин, з якими законодавець пов`язує вникнення у позивача вказаного права підтверджуються належними доказами (довідками, висновками, трудовою книжкою, паспортом, тощо). Крім того, зазначає, що з урахуванням вимог частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має право обрати період заробітної плати, який буде включено із підрахунку її заробітної плати та вважає, що вигідно буде виключення періодів з 01.07.2000 по 31.12.2002 та з 01.01.2012 по 31.11.2012. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а справу розглядати в порядку спрощенного провадження без виклику сторін.

11 жовтня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вх. №42236), в якому останній зазначає, що підстав для призначення позивачу дострокової пенсії немає у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують визнання її доньки ОСОБА_2 інвалідом до досягнення нею шестирічного віку. Відповідно до медичного висновку №22/140 від 13.12.2000 ОСОБА_2 у віці одинадцяти років вперше визнана інвалідом з 13.12.2000. Відтак відсутні підстави для призначення та виплати дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства. Щодо позовної вимоги про призначення пенсії за віком з урахуванням частини першої статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що вказаною нормою передбачено право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку. Оскільки позивач народилась 03.08.1966 та станом на 03.07.2019 їй виповнилось 52 роки, відтак вона не дослягала необхідного пенсійного віку. Щодо позовних вимог про виключення із підрахунку заробітної плати певних періодів зазначає, що вказані вимоги є передчасними. На підставі викладеного, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/4609/19. Призначено судове засідання на 23 жовтня 2019 року без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою від 03 липня 2019 року про призначення достроковї пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03 вересня 2019 року відповідачем за результатами розгляду вказаної заяви надано відповідь (вих. № 1407/02) про відсутність підстав для призначення дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства призначенні пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки донька ОСОБА_2 визнана інвалідом з дитинства після досягнення ним шестирічного віку.

Не погодившись з прийнятим рішенням та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, виходить з наступного.

Положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено право на пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Так, відповідно до абзацу першого пункту 3 частини першої вказанної статті право на призначення достроковї пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Слід зазначити, що визначення терміну «інвалід з дитинства» чинним законодавством не регулюється. При цьому за змісту абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з п. 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок 22-1) документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону);

Згідно із пунктом 2.18 Порядку № 22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, з наведених норм права вбачається, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років, також не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі № 501/2838/16-а (провадження №К/9901/23238/18), у постанові від 14 лютого 2019 року у справі №216/2437/16-а (провадження №К/9901/20559/18).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла 50-ти річного віку, має загальний страховий стаж роботи 34 років 11 місяців 20 дні, що не заперечується відповідачем, та є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 27.06.2019 серія НОМЕР_2 ).

На підтвердження факту визнання ОСОБА_2 особою з інвалідністю з дитинства позивачем надано наступні документи, що досліджені судом:

- медичний висновок на дитину (підлітка-інваліда з дитинства у віці до 16 років) №22/140від 13.12.2000, що містить висновок лікарсько-консультативної комісії про право ОСОБА_2 на отримання соціальної пенсії як для дитини-інваліда, що видана Вільногірською центральною міською лікарнею;

- медичний висновок на дитину (підлітка-інваліда з дитинства у віці до 16 років) № 16/70 від 29.06.2005, що містить висновок лікарсько-консультативної комісії про право ОСОБА_2 на отримання соціальної пенсії як для дитини-інваліда, що видана Вільногірською міською лікарнею;

- Довідка до Акта огляду МСЕК серії АД №143221 від 09.08.2010, відповідно до якої ОСОБА_2 при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності. З причин інвалід з дитинства;

- Довідка Комунального закладу «Вільногірська центральна мська лікарня» від 16.07.2019 №12/786, відповідно до якої ОСОБА_2 має право на отримання допомоги на дитину -інваліда до 28.06.2007.

Тобто, вказані документи підтверджують той факт, що ОСОБА_2 є інвалідом дитинства з 13.12.2000 (у віці одинадцяти років). Вона не могла бути визнана інвалідом до 6-річного віку у зв`язку із хворобою - травматична катаракта лівого ока.

Як встановлено судом та підтверджено належними доказами, зазначені документи надавалися відповідачу разом із заявою про призначення пенсії.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії у вигляді листа від 03.09.2019 №1407/02.

Аналізуючи вказані норми закону, враховуючи, що позивачем було надано належні та допустимі докази, якими підщтверджується, що ОСОБА_2 за медичними показаннями визнана дитиною-інвалідом, досягненням позивачкою віку 50 років та з урахуванням достатнього страхового стажу позивача для призначення дострокової пенсії, суд приходить до висновку, що рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду Укрвїни м. Запоріжжя, викладене в листі від 03.09.2019 №1407/02 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, прийнято в порушення вимог норм чинного законодавства, а тому таке рішення є протиправним.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Відтак, відповідач повинен був призначити позивачу пенсію з 03.07.2019 як матері інваліда з дитинства, прийнявши відповідне рішення.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, оскільки відповідачем не доведено належним чином правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, викладене в листі від 03.09.2019 №1407/02, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства та зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як матері інваліда з дитинства з урахуванням вимог частини першої статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключивши із підрахунку заробітної плати періоди: з 01.07.2000 по 31.12.2002, з 01.01.2012 по 31.11.2012 у відповідності до частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає наступне.

Як слідує з заяви про призначення пенсії від 03.07.2019, що подана позивачем до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, ОСОБА_1 просила призначити дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Будь-яких інших вимог щодо призначення пенсії позивачем не заявлялось при зверненні за її призначенням.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, вказаною нормою встановлено умову для звернення до суду, а саме порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача. У даному випадку, позивач не звертався до відповідача з даними вимогами, а відтак відповідач не вчиняв будь-яких дій/бездіяльності відносно розгляду вказаних вимог.

Відтак вказані позовні вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Частиною третьою статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 364 грн. 20 коп. слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Оригінал квитанції №0.0. від 09.09.2019 знаходиться в матеріалах адміністративної справи.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, викладене в листі від 03.09.2019 №1407/02, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, з 03 липня 2019 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 25 листопада 2019 року.

Суддя Л.Я. Максименко