Справа № 420/5008/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5008/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року, прийняте у складі суду судді Потоцької Н.В. в місті Одеса по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Роздільнянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області пов`язані із відмовою в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів за період з 23 листопада 2010 року по 31 березня 2019 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 42 423,31 грн.;

- зобов`язати Роздільнянський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 23 листопада 2010 року по 31 березня 2019 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 42 423,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова Відповідача у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є протиправною, оскільки таке право передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Роздільнянського об`єднаного управління ПФУ Одеської області з відмови листом №148/02-19/01 від 18 липня 2019 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів за період з 23 листопада 2010 року по 31 березня 2019 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 42 423,31 грн.; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 23 листопада 2010 року по 31 березня 2019 року у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 42 423,31 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасне нарахування пенсії Позивачу відбулось у зв`язку з неправомірними діями Відповідача, що встановлено постановою Іванівського районного суду м. Одеси від 01 липня 2011 року та додатковою постановою від 16 листопада 2011 року по справі № 2-а/707/11, а тому Позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. Судом також зазначено, що Позивач правомірно очікував на розгляд поданої їм заяви про нарахування та виплату компенсації, а також на виконання рішення суду по справі № 2-а707/11.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить скасувати його повністю, а у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на Законом України «Про державний бюджет на 2011 рік» не були передбачені кошти на виплату перерахунку пенсій за рішеннями суду по даній категорії справ, тому вказана сума боргу була зарахована до додаткової відомості для подальшої сплати. В період з 01.10.2011 року зазначені види нарахованого боргу не сплачувалися так як Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік 2011-2016 не були передбачені кошти. Крім того, апелянт зазначає, що управління пенсійного фонду (Відповідача) неможливо вважати організацією, яка повинна нарахувати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків виплати нарахованої суми боргу, на підставі відсутності такого порушення.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

При цьому, судова колегія відзначає, що з 01.04.2017 року управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області та управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області на підставі постанови Кабінету міністрів України від 21.12.2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» реорганізувалися шляхом злиття в Роздільнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області.

В подальшому, Роздільнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду» реорганізоване шляхом приєднання до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правонаступником Роздільнянського об`єднаного управління ПФУ Одеської області та є належним Відповідачем по справі.

На підставі постанови Іванівського районного суду Одеської області від 01.07.2011 року по справі № 2-а/707/11 та додаткової постанови від 16.11.2011 року, ОСОБА_1 20.10.2011 року було проведено перерахунок пенсії та нараховано суму недоотриманої пенсії за період з 23.11.2010 року по 22.07.2011 року в загальному розмірі 42 423,31 грн., що підтверджується Протоколом індивідуальний перерахунок (номер ОР 111427) від 20.10.2011 року.

06 квітня 2016 року управлінням ПФУ в Іванівському районі Одеської області на запит головного територіального управління юстиції в Одеській області надало Довідку №1432/02 про нараховану ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 42 423, 31 грн..

23 серпня 2016 року Головне територіальне управління юстиції в Одеській області надіслало повідомлення за № 09.2-5822 (зареєстроване 01.09.2016р.) про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою із зазначенням внесення прийнятого боргу по та внесення даних до відповідного Реєстру.

22 квітня 2019 року на рахунок ОСОБА_1 фактично було нараховано та сплачено кошти в сумі 42 423,31 грн. згідно виписки з карткового рахунку (ГУ з обслуговування клієнтів) від 02.05.2019 року.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ із заявою про нарахування та сплату йому суми компенсації втрати частини доходів за період з 23 листопада 2010 року по 31 березня 2019 року.

Проте, 18 липня 2019 року Роздільнянський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області своїм листом № 148/02-19/01 відмовило ОСОБА_1 в задоволенні його заяви про нарахування та виплату компенсації, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Вважаючи протиправними дії Роздільнянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо відмови у нарахуванні та виплати компенсації, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, що встановлено постановою Іванівського районного суду м. Одеси від 01 липня 2011 року та додатковою постановою від 16 листопада 2011 року по справі № 2-а/707/11, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то ОСОБА_1 має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

За приписами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Пунктом 2 Порядку № 159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати Відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року по справі № 336/4675/17, від 21.06.2018 року по справі №523/1124/17, від 03.07.2018 року по справі № 521/940/17 та від 19.09.2019 року по справі №522/2370/17.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окремих положень Порядку № 159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Оскільки тривале не нарахування пенсії в повному розмірі за минулі періоди сталося з вини Відповідача, зокрема виплата Позивачу заниженого розміру пенсії, а фактична виплата заборгованості проведена лише у квітні 2019 року, колегія суддів вважає, що Позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо виплати компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії в розмірі 42 423,31 грн. у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 23 листопада 2010 року по 31 березня 2019 року.

Доводи скаржника, що Головне управління Пенсійного фонду Одеської області неможливо вважати організацією, яка повинна нарахувати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків виплати нарахованої суми боргу, на підставі відсутності такого порушення, колегія суддів оцінює критично з огляду на викладене.

Так, факт не своєчасної виплати пенсії позивачу з вини пенсійного органу підтверджується рішеннями суду по справі № 2-а707/11, яке набрало законної сили та яким визнано незаконними дії управління Пенсійного фонду в Іванівському районі та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 .

Статтею 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки сума компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії нараховується з метою відновлення прав Позивача, порушених при несвоєчасній виплаті пенсії, а Головне управління Пенсійного фонду Одеської області є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області та Роздільнянського об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, саме на апелянта згідно вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» покладений обов`язок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Крім того, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France № 17862/91), у справі «Вєренцов проти України» № 20372/11).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни - відсутні.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець