Справа № 520/11117/19
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2019 р. № 520/11117/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 № 7 премії ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_2 премію відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Міністром оборони України було видано окреме доручення №2704/з/420, згідно якого за підсумками 2018 року дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року. На виконання зазначеного доручення було видано наказ від 31.01.2019 №7 "Про преміювання особового складу представництва за підсумками 2018 року", в якому встановлено виплатити премію за підсумками 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення заступнику начальника 118 ВП МОУ підполковнику ОСОБА_2 . Позивач зазначає, на час подачі позову зазначений наказ є чинним та безпідставно відділом фінансового забезпечення Харківського обласного військового комісаріату нереалізований, що є грубим порушенням законодавства України та соціальних гарантій військовослужбовців. Не погоджуючись з неправомірними діями позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що особовий склад 118 ВП відповідно до письмових розпоряджень вищестоящого органу військового управління перебуває на фінансовому забезпеченні в облвійськкоматі по виплаті грошового забезпечення військовослужбовцям і заробітної плати працівникам. До ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист начальника 118 ВП від 25.01.2019 за № 54 з проханням подати до вищестоящого фінансового органу заявку на виділення коштів для виплати премії військовослужбовцям за підсумками 2018 року. Військкоматом до Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та до фінансово-економічної служби оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " було направлено лист та заявка-розрахунок на фінансування для виплат грошового забезпечення з врахуванням витрат на вищезазначену премію. Однак, лист та кошти на виплату премії так і не надійшли, через що військкоматом було вдруге направлено запит до вищестоящих органів фінансового забезпечення. Як зазначає відповідач, на даний час на адресу Харківського облвійськкомату жодного роз`яснення з приводу спірного питання так і не надійшло, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат. Виходячи з вищевикладеного відповідач заперечує проти позову і вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, не виплата позивачу премії за підсумками 2018 року відбулася не з вини військкомату.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у 118 військовому представництві Міністерства оборони України на посаді начальника групи військового представництва та має військове звання "підполковник".

118 військове представництво Міністерства оборони України має правовий статус - без права юридичної особи, є відокремленим підрозділом (представництвом) Управління військових представництв Міністерства оборони України та безпосередньо виконує його окремі доручення. Головне підприємство - Міністерство оборони України.

27 грудня 2018 року Міністром оборони України видано окреме доручення №2704/з/420, згідно якого за підсумками 2018 року дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців.

На виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27 грудня 2018 року №2704/з/420 начальником 118 ВП МОУ 25.01.2019 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлений лист вих. №54 від 25.01.2019 про планування відповідних видатків згідно розрахунку.

На виконання окремого доручення Міністра оборони України від 31 січня 2019 року 27.12.2018 №2704/з/420 по 118 ВП МО України було видано наказ - пункт 1 наказу начальника 118 ВП МОУ від 31.01.2019 №7 "Про преміювання особового складу представництва за підсумками 2018 року", в якому встановлено виплатити премію за підсумками 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення начальнику групи підполковнику ОСОБА_2

05 лютого 2019 року зазначений витяг з наказу начальника НОМЕР_1 ВП МОУ та відповідні додаткові докази направлені на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 для реалізації листом від 31.01.2019 №68, де 118 ВП МОУ перебуває на грошовому забезпеченні.

На адресу 118 ВП МОУ від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли листи від 29.01.2019 № 108/ВФЗ та від 22.04.2019 № 408/ВФЗ, в яких військовий комісар посилається на виникнення спірних питань з приводу реалізації (виконання) наказу начальника 118 ВП МОУ від 31.01.2019 №7 та не отримання відповіді на запит відносно законності видання військовими представництвами наказів про виплату.

05 червня 2019 року на адресу Харківського обласного військового комісаріату керівництвом 118 ВП МОУ направлений запит про надання інформації про існуючу заборгованість по грошовому забезпеченню військовослужбовців представництвом, враховуючи не виплачену особовому складу представництва премію за підсумками 2018 року (згідно наказу начальника 118 ВП МОУ від 31.01.2019 №7 про преміювання особового складу представництва за підсумками 2018 року).

10 червня 2019 року на адресу 118 ВП МОУ від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист № 600/ВФЗ про відсутність фінансової заборгованості перед особовим складом 118 військового представництва МОУ.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із рапортом, відповідно до якого просив надати йому довідку про розмір грошового забезпечення за грудень 2018 року, проте, відповідачем довідку йому так і не видано.

Отже, вважаючи дії відповідача протиправними щодо не виплати премії за підсумками 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частинами 1-4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011 -XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (далі - Інструкція №260), визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 31.1 Інструкції №260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Відповідно до пункту 31.7 Інструкції №260 рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Відповідно частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно підпункту в) пункту 27 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV, до офіцерів застосовуються такі заохочення - нагородження грамотою, цінним подарунком або грошовою премією.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника 118 Військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7 наказано виплатити премію військовослужбовцям за грудень 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема, ОСОБА_2 .

Однак, як встановлено з листа Військового представництва 118 до відповідача від 16.04.2019, зазначений наказ є чинним та протягом двох місяців безпідставно відділом фінансового забезпечення Харківського обласного військового комісаріату нереалізований.

В той же час, відповідач зазначає, що кошти на виплату премії не надійшли, як і жодних роз`яснень з приводу спірного питання, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.

Суд не приймає аргументи відповідача про те, що грошове забезпечення військовослужбовців здійснюється в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат, оскільки відсутність на рахунках відповідача коштів для таких виплат не є само по собі належним доказом неможливості здійснення останніх.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військове представництво 118, коштів на преміювання, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.

Суд зазначає, що наказ про преміювання від 31.01.2019 №7 не є скасованим. Доказів того, що позивач притягався до адміністративної або до дисциплінарної відповідальності відповідачем не надано, також відсутні накази про зменшення розміру премії на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії позивача, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) позивача із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

Отже, суд приходить до висновку, що підстави для не виплати премії позивачу за грудень 2018 року відсутні.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача щодо того, що фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення, що не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат, які передбачені законом та відповідно яких був виданий наказ Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства: дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм; бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Відповідно частини 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 124 Конституції України та статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне встановити позивачу належний спосіб захисту порушених прав та інтересів шляхом визнання протиправною бездіяльності Харківського обласного військового комісаріату щодо не виплати відповідно до п. 1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 № 7 премії ОСОБА_2 .

У даному випадку судом встановлено бездіяльність відповідача щодо не виплати премії відповідно до наказу, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 премію відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7.

Суд зазначає, що вказані дії суду не є підміною повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 , а є способом відновлення порушених прав та інтересів та справедливості в цілому, що відповідає повноваженням адміністративного суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати відповідно до п. 1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 № 7 премії ОСОБА_2 .

Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_2 премію відповідно до п. 1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О.Чудних