Справа № 214/3682/19 (2-а/214/200/19)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 214/3682/19 (2-а/214/200/19)
(суддя Гринь Н.Г. м. Кривий Ріг)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року у справі №214/3682/19 (2-а/214/200/19) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капрал поліції Терехіної Юлії Сергіївни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 травня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капрал поліції Терехіної Юлії Сергіївни в якому просить:

- визнати неправомірними дії відповідача;

- скасувати постанову серії АЕВ №1070551 від 15.04.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Зазначає про не встановлення відповідачем місця вчинення адміністративного правопорушення. Також зазначає про те, що відповідач не роз`яснив позивачу яким чином він може скористатися правовою допомогою, взагалі проігнорував прохання позивача щодо необхідності скористатися послугами адвоката та навіть не вручив копію оскаржуваної постанови.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що оглядом відеозапису з місця вчинення правопорушення на диску DVD-R з відереєстратора поліцейського автомобіля зафіксовано рух транспортного засобу Volkswagen Polo номерний знак НОМЕР_1 , водій якого здійснює поворот вправо без увімкнення сигналу світлового покажчику повороту вправо. На відеозаписі зафіксовано дату, час здійснення відео зйомки - 15.04.2019 року 15:03. Поліцейським неодноразово під час спілкування з позивачем пропонувалось позивачу зателефонувати своєму адвокатові. Інші підстави, на які посилається позивач в своєму позові не впливають за своєю суттю на правомірність оскаржуваної постанови.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що наданий відповідачем відеозапис фіксації вчиненого правопорушення не може бути належним доказом у справі, оскільки здійснений невідомим технічним засобом. Зазначає про те, що з наданої відповідачем відеофіксації вбачається, що відповідач не забезпечив позивачу право на правовий захист та обмежила позивача у часі для з`ясування обставин надання правової допомоги.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою серії ЕАВ №1070551 від 15.04.2019 року винесеною відповідачем, 15.04.2019 року о 15:02 годині в м. Кривий Ріг вул. Героїв АТО, 37 позивач керуючи автомобілем Volkswagen Polo державний номерний знак НОМЕР_1 порушив використання попереджувальних сигналів, а саме не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Реєстратор АЕ00075, АЕ00015 (а.с.5).

Правомірність дій відповідача та законність і обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов`язків передбачених законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що позивач звертаючись до суду з цим позовом просить визнати неправомірними дії відповідача, однак не зазначає які саме дії відповідача він вважає неправомірними, що свідчить про необґрунтованість зазначених позовних вимог.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АЕВ №1070551 від 15.04.2019 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статі 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пункту 9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було притягнуто позивача до відповідальності за порушення пункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху, а саме за не подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, належним доказом правопорушення є фото або відеофіксація вчиненого правопорушення розміщена на видному місці.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису під час фіксування факту адміністративного правопорушення вчиненого позивачем відеокамера була розміщена у службовому автомобілі працівника національної поліції, отже відеофіксація правопорушення з відеореєстратора закріпленого в службовому автомобілі працівника поліції є належним доказом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення надано диск на якому міститься відеофіксація вчиненого правопорушення, з якої вбачається, що 15.04.2019 року 15:03 год. автомобіль Volkswagen Polo державний номерний знак НОМЕР_1 під час повороту праворуч не подав сигнал світлового покажчика відповідного напрямку руху.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в оскаржуваній постанові відповідачем було зазначено про використання реєстраторів АЕ00075, АЕ00015.

З візуальної інформації з відеозаписів здійснених з реєстраторів АЕ00075, АЕ00015 вбачається, що бодівідеокамера була розміщена на службовому одязі працівників поліції, а отже є належним доказом.

Як вбачається, з відеофіксації здійсненої на бодікамеру АЕ00015, а саме на 15:03 год. позивач на пропозицію працівника поліції відмовся від ознайомлення з фіксацією вчиненого правопорушення. Заперечень щодо допустимості доказів не заявляв. При цьому, як вбачається з відеофіксації здійсненої на бодікамеру АЕ00075 відповідачем було повідомлено позивача про те, що ведеться відеозапис, позивач будь-яких заперечень з цього приводу не заявляв.

Зазначені обставини свідчать про те, що відеофіксація правопорушення за яке на позивача накладено адміністративне стягнення велася технічними засобами розміщеними на видному місці, позивача було попереджено про таку фіксацію та запропоновано з нею ознайомитися, а тому вважати надані відповідачем докази, а саме відеофіксацію такою, що не відповідає вимогам статті 40 Закону України «Про національну поліцію» у суду не має підстав.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що відповідачем доведено факт того, що позивач керуючи автомобілем Volkswagen Polo державний номерний знак НОМЕР_1 під час повороту праворуч не подав сигнал світлового покажчика відповідного напрямку руху.

Щодо доводів позивача про не встановлення відповідачем місця вчинення адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 15.04.2019 року працівниками поліції у м. Кривий Ріг по вул. Героїв АТО, 37 було зупинено автомобіль яким керував та повідомлено про допущення позивачем порушення правил дорожнього руху.

При цьому, як вбачається з постанови серії ЕАВ №1070551 від 15.04.2019 року, місцем вчинення правопорушення зазначено м. Кривий Ріг вул. Героїв АТО, 37.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем в оскаржуваній постанові зазначено місце вчинення правопорушення місце зупинки транспортного засобу позивача, яке у відповідності до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 року було місцем розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що не конкретизація відповідачем в оскаржуваній постанові назви перехрестя вулиць (проспектів) які були місцем вчинення адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення враховуючи той факт, що позивача, як вбачається з відеозапису, було зупинено працівниками поліції відразу після здійснення повороту праворуч без подання сигналу світлового покажчика відповідного напрямку руху.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року прийнятої у справі №686/15730/16-а.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не впливають на правильність оскаржуваної постанови доводи позивача про те, що він не зміг скористатися правовою допомогою, оскільки як вбачається з наданої відповідачем відеофіксації позивачу було роз`яснено його право на правову допомогу та надано час для вирішення питання щодо участі адвоката у розгляді справи, однак позивач своїм право не скористався. Чинним законодавством на працівників поліції обов`язку щодо пошуку адвоката для надання правової допомоги особі, яка притягається до відповідальності не покладено, що і було роз`яснено позивачу.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року у справі №214/3682/19 (2-а/214/200/19) без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко