Справа № 420/3195/19
Суддя: Цховребова М. Г
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3195/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , з урахуванням ухвали суду від 16.09.2019 року про заміну відповідача його правонаступником, до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в призупиненні виплати нарахованої пенсії позивачу у період з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії по втраті годувальника з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року.

Ухвалами суду від 3 червня 2019 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; від 1 липня 2019 року: вирішено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження; від 16 вересня 2019 року: замінено відповідача - Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

В судове засідання 07.11.2019 року сторони та/або їх представники не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. (а.с.230, 231)

06.11.2019 року від представника позивача до суду електронною поштою надійшла заява, вхід. № ЕП/8541/19, в якій останній просить адміністративну справу № 420/3195/19 розглянути за відсутності позивача та представника. (а.с.233)

07.11.2019 року від представника відповідача до суду електронною поштою надійшло клопотання, вхід. № ЕП/8582/19, в якому останній, керуючись ст.ст. 44, 47 КАС України, просить судове засідання по справі № 420/3195/19 провести без участі представника головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. (а.с.236)

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно зі змістом адміністративного позову та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, із зазначенням таких фактичних обставин:

- 14 квітня 2017 року позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, про що видано довідку № 1884 відкритою за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 позивач отримує пенсію по втраті годувальника, обчислену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», номер особового рахунку 829723. Проте з незрозумілих йому причин, у період з липня 2018 року по листопад 2018 року, тобто протягом 5-ти місяців поспіль нараховану пенсію позивач не отримував, що підтверджується відповідними банківськими виписками з особового пенсійного рахунку;

- позивач звертався до Малиновського ОУ ПФУ в м. Одесі як особисто, так і через представника. На їх звернення отримано усну відповідь про причини такого недбальства - вина працівника, що звільнився та відсутність коштів на виплату відповідної заборгованості. Також було надано пояснення щодо відсутності відповідного розпорядження КМУ та необхідністю звертатися до ВС України. Разом з тим, працівники не заперечували, що відповідні нарахування пенсійних виплат за вказаний період існують та станом на 27.05.2019 року заборгованості з виплати пенсії складає 30060,65 грн.;

- перелік підстав припинення виплат пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплат пенсії з інших підстав лише у випадку, передбачених законом. У випадку припинення виплати пенсії від відповідача, вимагається обов`язкове оформлення (шляхом доручення до пенсійної справи рішення/розпорядження) про припинення виплат. Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність коштів або призупинення виплат внутрішньо переміщеним особам;

- Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами;

- припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 Закону України № 1058-IV;

- припинення виплати пенсії, у зв`язку з відсутністю коштів для внутрішньо переміщених осіб не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує обмежене законодавством право на отримання пенсії;

- у випадку наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від нього, як пенсіонера на відмінну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікації особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав;

- втручання відповідача у право на мирне володіння позивачем своїм майном у вигляді пенсії, є таки, що не ґрунтується на законі;

- припинення виплати пенсії позивачу з 01.01.2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності, і таке втручання не було законним;

- 3 травня 2018 року Верховний Суд завершив розгляд зразкової справи щодо оскарження припинення виплат пенсії і її поновлення внутрішньо переміщеній особі. Суд ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги в повному обсязі й зобов`язав поновити виплату пенсії пенсіонерці з квітня 2017 року. 4 вересня Велика Палата Верховного Суду, відхилила подану апеляційну скаргу й залишила рішення Верховного Суду від 3 травня 2018 року без змін, отже рішення набрало законної сили;

- 11 червня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі за № 640/18720/18 про визнання протиправними пп. 2 п. 1, пп. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» та скасування зазначених пунктів вирішив «визнати протиправними та не чинними пп. 2 п. 1, пп. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій. Рішення набрало законної сили та не оскаржувалось сторонами, поширюється відповідно свого змісту на існуючі правовідносини і застосовується щодо невиплачених пенсій за минулий період. Так як позивачу не виплачено нараховану пенсію на підстав протиправних та не чинних за рішенням суду пп. 2 п. 1, пп. 2 п. 2 Постанови КМУ № 335 від 25.04.2018 року, то позивач є суб`єктом правовідносин, у яких застосовані оскаржувані постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року, а заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими та протиправними;

- за результатами Мінсоцзахисту позивач мешкає за адресою, зазначеною у Довідках;

- в матеріалах наданої пенсійної справи відсутні відомості щодо не проходження позивачем ідентифікації в Ощадбанку відповідно вимогам Постанови КМУ № 637 Про здійснення соціальних витрат внутрішньо переміщеним особами.

Згідно з відзивом на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із зазначенням таких фактичних обставин:

- позивач перебуває на обліку в об`єднаному управлінні, як внутрішньо переміщена особа. У зв`язку з тим, що позивач значився в списках внутрішньо-переміщених осіб, щодо перетину кордону, які надані департаментом інформаційних технологій та електронних реєстрів Пенсійного фонду України, які надійшли до об`єднаного управління 17.07.2018 року, з 01.01.2018 року по особовому рахунку позивача виплату пенсії припинено;

- позивач 23.07.2019 року подав заяву № 3615 до об`єднаного управління. У зв`язку з тим до управління соціального захисту населення в Малиновському районі було надіслано запит щодо отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. 07.08.2018 року листом № 2150/12-01-14 до об`єднаного управління надійшла відповідь про отримання позитивного прийнятого рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Згідно цього листа по особовому рахунку позивача рішенням від 11.09.2018 року поновлено виплату пенсії на жовтень 2018 року у розмірі 6062,13 грн. та протоколом індивідуального перерахунку за період з 01.07.2018 по 30.09.2018 роки нарахований борг у сумі 18186,39 грн. за липень, серпень та вересень;

- на адресу об`єднаного управління 12.10.2018 року надійшли списки внутрішньо-переміщених осіб, щодо перетину кордону, які надані департаментом інформаційних технологій та електронних реєстрів Пенсійного фонду України, у яких дата перетину кордону 16.04.2018 року, інформація про в`їзд на територію України - відсутня. Кількість днів за кордоном 178. З 01.10.2018 року по даному особовому рахунку виплату пенсії припинено;

- 05.11.2018 року позивач звернувся до об`єднаного управління з заявою про поновлення виплати пенсії. У зв`язку з зверненням позивача, об`єднане управління надіслано запит до управління соціального захисту населення Малиновському районні, щодо отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Листом № 3185/1200114 від 08.11.2018 року з управління соціального захисту населення в Малиновському районі підтверджено фактичне проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до листа № 3185/12-0114 від 08.11.2018 року, рішенням від 15.11.2018 року позивачу об`єднаним управлінням поновлено виплату пенсії за грудень 2018 року у розмірі 6069,06 грн. та протоколом індивідуального перерахунку за період з 01.11.2018 по 31.11.2018 року нарахований борг у сумі 6062,13 грн. за листопад;

- виплата боргу за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2018 року, який складає 30310,65 грн. буде проведена на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України;

- згідно з пп. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365», що набрала чинності 12 травня 2018 року, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії відновлює таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, вид пенсії: у разі втрати годувальника (пенсійне посвідчення № ). (а.с.16)

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси від 29 грудня 2014 року № позивача взято на облік, як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. (а.с.76)

Згідно з довідкою від 14 квітня 2017 року № 1884 позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 . (а.с.17)

Листом «Щодо виплат внутрішньо переміщеним особам» від 17.07.2018 року № 11535/02 (а.с.38-39) Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило Начальників об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України в м. Одесі та Одеської області, зокрема, що:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надає списки внутрішньо-переміщених осіб з датою виплати 17, 18, 20 та 21 липня 2018 року, які надані департаментом інформаційних технологій та електронних реєстрів Пенсійного фонду України щодо проведення верифікації;

- зобов`язуємо відпрацювати надані списки та провести нарахування пенсії внутрішньо-переміщеним особам з датою виплати 17, 18, 20 та 21 липня 2018 року;

- на виплату передано списки із сумами за поточний місяць (місячний розмір). Суму заборгованості по поточній доплаті за минулий період необхідно включати у звітність по кожній даті виплати.

Так, у вказаному списку внутрішньо-переміщених осіб, які перетнули кордон 12.07.2018 року зазначено ОСОБА_1 .

23.07.2018 року позивачем до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі було подано заяву № 3615 про призначення / перерахунок пенсії, в якій позивач просив перерахувати пенсію, вид пенсії: подовження виплати. (а.с.40)

Листом Управління соціального захисту населення в Малиновському районі від 07.08.2018 року № 2150/12-01-14 повідомлено заступника начальника Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, зокрема, про те, що відповідно до списку щодо здійснення контролю від 19.07.2018 року № 15248/02, гр. ОСОБА_1 , 1937 року народження, згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.07.2018 року фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , довідка № 1884 від 14.04.2017 року, та враховуючи викладене поінформовано, що зазначена особа має право на отримання усіх видів соціальних виплат, в тому числі і пенсій, за місцем фактичного проживання. (а.с.41)

Відповідно до змісту перерахунку пенсії. Версія: 1.6.31.1 позивачу з 01.07.2018 року призначено пенсію в розмірі 6062,13 грн. (а.с.42-43)

Згідно зі змістом протоколу за період з 01.07.2018 - 30.09.2018 року всього до виплати позивачу за період 18186,39 грн. (а.с.44)

Згідно зі списком Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі внутрішньо-переміщених осіб, щодо перетину кордону, у яких дата перетину кордону позивачем 16.04.2018 року, інформація про в`їзд на територію України - відсутня. Кількість днів за кордоном 178. (а.с.45)

05.11.2018 року позивачем до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі було подано заяву № 5547, якою просила поновити виплату пенсії. (а.с.46)

Листом Управління соціального захисту населення в Малиновському районі від 08.11.2018 року № 3185/12-01-14 повідомлено заступника начальника Малиновського об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, зокрема, про те, що відповідно до списку на отримання інформації для проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування від 17.10.2018 року № 26354/02, гр. ОСОБА_1 , 1937 року народження, згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 07.11.2018 року фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , довідка № 1884 від 14.04.2017 року дійсна. (а.с.47)

Відповідно до змісту перерахунку пенсії. Версія: 1.6.33.1 дата розрахунку 15.11.2018 року позивачу з 01.11.2018 року призначено пенсію в розмірі 6062,13 грн. (а.с.48)

Згідно зі змістом протоколу за період з 01.11.2018 - 30.11.2018 року всього до виплати позивачу за період 6062,13 грн. (а.с.49)

Не погоджуючись із діями Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в призупиненні виплати нарахованої пенсії позивачу у період з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року, позивач звернувся до суду із вищенаведеними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду надано копію пенсійної справи позивача № 829723. (а.с.53-134)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частинами 1 та 3 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), Порядком здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136 (далі - Порядок № 136), Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок здійснення контролю № 365), Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат № 365), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 9 Порядку № 136 у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

Згідно з п. 10 Порядку № 136 у рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат зазначається виявлена Мінфіном інформація, яка не узгоджується з нормативно-правовими актами, які регулюють державні виплати.

Зазначена рекомендація надсилається щомісяця до 10 числа розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 12 Порядку № 136 розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.

Згідно з пп. 3 п. 12 Порядку здійснення контролю № 365 соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення контролю № 365 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - робоча група) також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Згідно з пп. 4 п. 4 Порядку здійснення контролю № 365 додаткова перевірка проводиться у разі отримання рекомендацій Мінфіну за результатами проведення верифікації соціальних виплат із зазначенням конкретних причин для припинення відповідних виплат.

Відповідно до п. 5 Порядку здійснення контролю № 365 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення його керівником про проведення перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи або з дня отримання інформації від органів, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 4 цього Порядку, проводить таку перевірку із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї з урахуванням положень пунктів 8 і 9 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365. За результатами такої перевірки структурний підрозділ з питань соціального захисту населення готує подання про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат до комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісія).

Згідно з п. 8 Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 за результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Згідно з п. 5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

Відповідно до п. 10 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (крім осіб, зазначених в абзаці другому пункту 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати.

Питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам можуть також розглядатися комісіями, утвореними районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 76; Офіційний вісник України, 2000 р., № 5, ст. 178), за умови включення до складу таких комісій представників органів, що здійснюють соціальні виплати.

Згідно з п. 11 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Відповідно до п. 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Згідно з п. 14 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 у разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Згідно з п. 17 Порядку здійснення контролю № 365 поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у разі їх припинення відповідно до підпункту 3 пункту 12 цього Порядку здійснюється на підставі рішення комісії за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, з місяця, що настає за тим, в якому було усунуто факти, виявлені під час здійснення верифікації.

Відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з п. 4.3 Порядку № 22-1, зокрема, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та на підставі встановлених судом обставин, а саме.

Виходячи зі змісту заяв сторін по суті справи, наданих сторонами вищенаведених доказів, сторонами фактично визнаються обставини справи, зокрема, щодо дат припинення та відновлення виплат пенсії позивачу, а також щодо стану заборгованості відповідача перед позивачем за період з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року.

Спірність позицій стосується порядку припинення та відновлення виплат пенсії позивачу у період з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року та порядку виплати відповідачем заборгованості відповідних пенсійних виплат.

Виходячи зі змісту вищенаведеного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, припинення та поновлення (відновлення) виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з законодавчо визначених підстав.

Проте, відповідачем на виконання ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, не надане(-і) рішення відповідача, яким(-и) позивачу, у період з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року припинялися та поновлювалися (відновлювалися) пенсійні виплати, та результатами чого виник борг, який визнається відповідачем, проте не виплачується із посиланням на відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, для таких виплат.

Про прийняття таких рішень позивача не повідомлено.

Також, відповідачем не надано рішень Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат, прийняття яких передбачено вищенаведеними нормами спеціального законодавства.

При цьому, надані суду протоколи призначення пенсії - перерахунок пенсії. Версія: 1.6.31.1, та перерахунку пенсії. Версія: 1.6.33.1 дата розрахунку 15.11.2018 року - не спростовують висновків суду про відсутність прийнятих відповідачем рішень, якими позивачу, починаючи у період з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року року припинялися та поновлювалися (відновлювалися) пенсійні виплати, та за результатами чого виник визнаний відповідачем борг.

Крім того, суд звертає увагу, що на момент розгляду даної справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено, однак відсутність відповідного нормативно-правового документу, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права.

Право позивача на отримання пенсії за минулий період чітко закріплено у ст. 46 Закону № 1058-IV, якою встановлено, що частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нормативно-правовим актом, яким визначено механізм виплати пенсій є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Крім того, вищенаведений нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України - Порядок № 365 відноситься до категорії підзаконних, та не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, тому у даному випадку пріоритетному застосуванню підлягають норми Закону № 1058-IV.

Посилання відповідача на те, що пенсія позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, прямо суперечить ст. 46 Закону № 1058-IV та свідчить про застосування до позивача, як до внутрішньо переміщеної особи, дискримінаційного підходу, порівняно з іншими пенсіонерами, в той час, коли наявний єдиний механізм виплати пенсій громадянам України за минулий час згідно діючого законодавства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Крім того, з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п. 52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п. 71).

Для того, щоб національне законодавство відповідало вимогам Конвенції, воно має гарантувати засіб правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно законодавство має достатньо чітко визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам влади, та порядок її реалізації (див. рішення у справі «Гіллан та Квінтон проти Сполученого Королівства» (Gillan and Quinton v. The United Kingdom), заява № 4158/05, п. 77, ECHR 2010 (витяги), з подальшими посиланнями та п. 67 рішення у справі «Котій проти України» (Заява № 28718/09) від 5 березня 2015).

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховав висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 6 лютого 2018 року по справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17) від 3 травня 2018 року по справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновків, що:

- правова позиція відповідача зі спірних питань - є помилковою, такою що не відповідає змісту вищенаведених законодавчих норм, які регулюють спірні правовідносини, обмежує позивача у законодавчо встановленому праві, покладаючи на нього надмірний тягар негативних наслідків спірних правовідносин за відсутності його вини;

- оскаржені позивачем дії вчинені відповідачем: не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці діі, тому - вони є протиправними, зазначені вимоги позивача та похідні від них вимоги зобов`язального характеру - є такими, що підлягають задоволенню, відповідно

- адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

В прохальні частині позовної заяви позивач також просить, зокрема, в частині присуджених виплат пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконати негайно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Проте, за результатом розгляду вказаної справи судом не присуджено (не стягнуто) виплату пенсії з Державного бюджету України, відповідно підстави для негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць відсутні.

У зв`язку із звільненням позивача ухвалою суду від 03.06.2019 року від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись ст.ст. 194, 205, 132, 139, 194, 241-246, 250, 255, 295 та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107; ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з призупинення виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 у період з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії по втраті годувальника з 1 липня 2018 року по 1 грудня 2018 року.

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова

.