Справа № 520/8983/19
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

09 грудня 2019 р. справа № 520/8983/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Жуковій О.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці ДФС (, 65078, Одеська обл., місто Одеса, вул. Гайдара, будинок 21, корпус А) про скасування рішення і картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просить суд:

- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації №UА500650/2019/0031 та рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 25 березня 2019 року №UА500000/2019/000292/2.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 21 грудня 2018 року між позивачем та Компанією ДжейКей Авто Сейлс (JK AUTO SALES), резидентом Сполучених Штатів Америки було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки ТОYОТА модель RAV4 SЕ, 2016 року виробництва, ВІН номер НОМЕР_2 , шляхом погодження Інвойсу №1/2018 від 21 грудня 2018 року. На підтвердження свого права власності Продавцем було надано Сертифікат про право власності №. виданий Штатом Огайо Сполучені Штати Америки, відповідно до якого вказана Компанія була зазначеною як власник цього Транспортного засобу. Відповідно до Інвойсу, Сторонами було досягнуто домовленості про те, що транспортний засіб договірна вартість транспортного засобу складає 4300 доларів США та постачається він на умовах СFR порт Одеса, Україна, вартість доставки за домовленістю сторін складає 1000 доларів США, загальна сума Інвойсу склала 5300 доларів США. 26 грудня 2018 року позивачем було здійснено оплату на користь продавця транспортного засобу шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 5300 доларів США на поточний рахунок продавця, зазначений в Інвойсі, про що свідчить платіжне доручення в іноземній валюті №3 від 26 грудня 2018 року та відмітка на Інвойсі № 1/2018 від 21 грудня 2018 року. 19 березня 2019 року позивачем було сплачено на користь Одеської митниці ДФС суму передоплати за митне оформлення транспортного засобу в розмірі 55800,00 грн., що відповідало його договірної вартості. 25 березня 2019 року позивачем було отримано: митну декларацію №UA500650/2019/008404, картку відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку або пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/00331 та Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2019/000292/2. З вказаного комплекту документів позивач дізнався про те, що відповідач прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості транспортного засобу, а саме визначив його вартість на рівні 12500 доларів США. Одночасно, відповідач роз`яснив право позивача сплатити митні платежі для отримання транспортного засобу у вільний обіг, передбаченого п. 7 ст. 55 МК України та оскарження вказаного рішення до суду. 25 березня 2019 року, позивач скористався правом наданим п. 7 ст. 55 МК України та платіжним дорученням №10312663 сплатив на користь відповідача суму 70800,00 грн. 30 березня 2019 року відповідач здійснив митне оформлення транспортного засобу та видав посвідчення про його реєстрацію серія НОМЕР_3 . Як слідує з Митної декларації UA500650/2019/008878 загальна сума митних платежів, які мав сплатити позивач складала 116963,18 грн., в той час як позивачем було сплачено 126600,00 грн. (55800,00 грн. та 70800,00 грн.), тобто розмір митних коштів, які було сплачено позивачем під час оформлення транспортного засобу надмірно склав 9636,82 грн. 28 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача з Заявою про повернення надмірно сплачених коштів в розмірі 9636,82 грн. 08 травня 2019 року відповідач платіжним дорученням № повернув на користь позивача суму надмірно сплачених коштів в розмірі 9636,82 грн. Позивач вважає, на підставі Рішення про коригування митної вартості UA500650/2019/000292/2 ним було додатково здійснено оплату митних платежів на суму 66163,18 грн. Позивач зазначив, що відповідач не звертався до позивача за будь-якими консультаціями. Позивач не погоджується з висновками та рішеннями відповідача, вважає їх необґрунтованими та не законними, отже такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивачем було надано вичерпний перелік документів, які стосуються митної вартості товару, проте у митниці поза розумним сумнівом виникли сумніви з приводу правильності визначення особою митної вартості транспортного засобу, що призвело до прийняття незаконного рішення про відмову у прийнятті митної декларації позивача та незаконною рішення про коригування митної вартості товару.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці ДФС 20.03.2019 подано митну декларацію (МД) типу ІМ 40 АА №UA500650/2019/008404, у якій митну вартість товару зазначено на рівні 5300 доларів США, що за курсом валют НБУ на день подання МД складало 143952,4 грн. Для підтвердження заявленої митної вартості вказаного транспортного засобу до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією (МД) №UA500650/2019/008404 від 20.03.2019 уповноваженою особою декларанта подані наступні документи: рахунок - фактура (інвойс) №1/2018 від 21.12.2018; Коносамент (Bill of lading) №NYCODS815070 від 06.02.2019, Домашній коносамент (House bill of lading) №NYCODS815070 від 18.03.2019, Навантажувальний документ (Bordereau) №28932 від 11.03.2019, декларація про походження товару №2003195 від 20.03.2019, Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №2003195 від 20.03.2019; Паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні № НОМЕР_4 від 26.10.2006 та інші документи. Під час митного контролю товарів за митною декларацією (МД) №UA500650/2019/008404 від 20.03.2019 програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості. Також під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для 008404 митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UA500650/2019/005931 від 20.03.2019 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) заявлена митна вартість товару є меншою за індикатор ризику (нижньої межі діапазону вартості подібних КТЗ в країні експорту - 11543 долара США); 2) частиною 2 статті 368 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ передбачено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Проте, до митного оформлення не надано документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товарів.; 3) у наданих до митного оформлення документах (інвойсі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення або відсутні дані щодо витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів; 4) згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ документами, які підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Проте, до митного оформлення не надано жодного з документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) згідно з інформацією з мережі Інтернет транспортний засіб позивача придбано за 11500 доларів США без урахування аукціонних зборів, транспортування, страхування, навантаження тощо. Проте, згідно з інвойсом вартість купівлі зазначена у розмірі 4300 доларів США, що може свідчити про можливу наявність ознак підробки поданих до митного оформлення документів. З огляду на викладене, представник відповідача вказав, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. На підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) копію митної декларації країни відправлення; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) згідно з п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 4) згідно з п.4 ч.2 ст.53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів. Натомість фактичні обставини справи свідчать про те, що у визначений законом строк додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом позивача до митниці подано не було. Отже, декларантом або його уповноваженою особою заявлено неповні дані про митну вартість транспортного засобу та заявлена митна вартість була меншою за індикатор ризику (нижчої межі діапазону вартості подібних транспортних засобів в країні експорту). За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), враховано форму контролю, сформовану автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР), відповідно до якої "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості та інформацію з мережі Інтернет про вартість продажу даного КТЗ за 11500 дол. США. Враховуючи вищезазначене, митну вартість товару № 1 скориговано до рівня 12500 дол. США, з урахуванням витрат на транспортування. Отже, у зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч.2 ст.55 Митного кодексу України Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000292/2 від 25.03.2019. Враховуючи вищевикладені причини, та положення частини 6 статті 54, ч. 1, 2, 3 статті 256 Митного кодексу України, Одеською митницею ДФС була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/00331 від 25.03.2919 та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. З огляду на викладене, відповідач вважає, що під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000292/2 від 25.03.2019, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/00331 від 25.03.2019 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій підтримав правову позицію, викладену у адміністративному позові.

Представник відповідача надав до суду заперечення, в яких підтримав позицію, викладену у відзиві на адміністративний позов.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотань або заяв до суду не надав.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 21 грудня 2018 року між позивачем та Компанією ДжейКей Авто Сейлс (JK AUTO SALES), резидентом Сполучених Штатів Америки було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки ТОYОТА модель RAV4 SЕ, 2016 року виробництва, ВІН номер НОМЕР_2 , шляхом погодження Інвойсу №1/2018 від 21 грудня 2018 року.

На підтвердження свого права власності Продавцем було надано Сертифікат про право власності №, виданий Штатом Огайо Сполучені Штати Америки, відповідно до якого вказана Компанія була зазначеною як власник цього Транспортного засобу.

Відповідно до Інвойсу, Сторонами було досягнуто домовленості про те, що транспортний засіб договірна вартість транспортного засобу складає 4300 доларів США та постачається він на умовах СFR порт Одеса, Україна, вартість доставки за домовленістю сторін складає 1000 доларів США, загальна сума Інвойсу склала 5300 доларів США.

26 грудня 2018 року позивачем було здійснено оплату на користь продавця транспортного засобу шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 5300 доларів США на поточний рахунок продавця, зазначений в Інвойсі, про що свідчить платіжне доручення в іноземній валюті №3 від 26 грудня 2018 року та відмітка на Інвойсі № 1/2018 від 21 грудня 2018 року.

19 березня 2019 року позивачем було сплачено на користь Одеської митниці ДФС суму передоплати за митне оформлення транспортного засобу в розмірі 55800,00 грн.

Для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці ДФС 20.03.2019 позивачем подано митну декларацію (МД) типу ІМ 40 АА №UA500650/2019/008404, у якій митну вартість товару зазначено на рівні 5300 доларів США, що за курсом валют НБУ на день подання МД складало 143952,4 грн.

Для підтвердження заявленої митної вартості вказаного транспортного засобу до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією (МД) №UA500650/2019/008404 від 20.03.2019 уповноваженою особою декларанта подані наступні документи: рахунок - фактура (інвойс) №1/2018 від 21.12.2018; Коносамент (Bill of lading) №NYCODS815070 від 06.02.2019, Домашній коносамент (House bill of lading) №NYCODS815070 від 18.03.2019, Навантажувальний документ (Bordereau) №28932 від 11.03.2019, декларація про походження товару №2003195 від 20.03.2019, Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №2003195 від 20.03.2019; Паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні № НОМЕР_4 від 26.10.2006.

Під час митного контролю товарів за митною декларацією (МД) №UA500650/2019/008404 від 20.03.2019 програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Відповідно до п.п.2.12 п.2 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю з правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 689 (далі - Методичні рекомендації) посадовою особою відповідача було здійснено перевірку наявності розбіжностей у документах, наданих декларантом.

Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для визначення митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UA500650/2019/005931 від 20.03.2019 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) заявлена митна вартість товару є меншою за індикатор ризику (нижньої межі діапазону вартості подібних КТЗ в країні експорту - 11543 долара США); 2) частиною 2 статті 368 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ передбачено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Проте, до митного оформлення не надано документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товарів.; 3) у наданих до митного оформлення документах (інвойсі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення або відсутні дані щодо витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів; 4) згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ документами, які підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Проте, до митного оформлення не надано жодного з документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) згідно з інформацією з мережі Інтернет транспортний засіб позивача придбано за 11500 доларів США без урахування аукціонних зборів, транспортування, страхування, навантаження тощо. Проте, згідно з інвойсом вартість купівлі зазначена у розмірі 4300 доларів США, що може свідчити про можливу наявність ознак підробки поданих до митного оформлення документів.

З огляду на викладене, надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

На підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) копію митної декларації країни відправлення; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) згідно з п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 4) згідно з п.4 ч.2 ст.53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів.

Натомість фактичні обставини справи свідчать про те, що у визначений законом строк додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом позивача до митниці подано не було.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія заяви від 25.03.2019 року, в якій позивач - ОСОБА_1 , отримувач автомобіля ТОYОТА RAV4, ВІН номер НОМЕР_2 , повідомляє про відсутність додаткових документів, окрім тих, що були надані раніше.

Отже, декларантом або його уповноваженою особою заявлено неповні дані про митну вартість транспортного засобу та заявлена митна вартість була меншою за індикатор ризику (нижчої межі діапазону вартості подібних транспортних засобів в країні експорту).

За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), враховано форму контролю, сформовану автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР), відповідно до якої "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості та інформацію з мережі Інтернет про вартість продажу даного КТЗ за 11500 дол. США.

Враховуючи вищезазначене, митну вартість товару № 1 скориговано до рівня 12500 дол. США, з урахуванням витрат на транспортування.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч.2 ст. 55 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000292/2 від 25.03.2019.

Враховуючи вищевикладені причини, та положення частини 6 статті 54, ч. 1, 2, 3 статті 256 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ, Одеською митницею ДФС була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/00331 від 25.03.2919 та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

25 березня 2019 року, позивач скористався правом наданим п. 7 ст. 55 МК України та платіжним дорученням №10312663 сплатив на користь відповідача суму 70800,00 грн.

30 березня 2019 року відповідач здійснив митне оформлення транспортного засобу та видав посвідчення про його реєстрацію серія НОМЕР_3 .

Як слідує з Митної декларації UA500650/2019/008878 загальна сума митних платежів, які мав сплатити позивач складала 116963,18 грн., в той час як позивачем було сплачено 126600,00 грн. (55800,00 грн. та 70800,00 грн.), тобто розмір митних коштів, які було сплачено позивачем під час оформлення транспортного засобу надмірно склав 9636,82 грн.

28 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача з Заявою про повернення надмірно сплачених коштів в розмірі 9636,82 грн. 08 травня 2019 року відповідач платіжним дорученням № повернув на користь позивача суму надмірно сплачених коштів в розмірі 9636,82 грн.

Позивач вважає, на підставі оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості UA500650/2019/000292/2 ним було додатково здійснено оплату митних платежів на суму 66163,18 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно приписів ч.1, ч.2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч.1 та ч.2 ст.53 МК України вбачається, що наведені норми Кодексу містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказана норма закону кореспондує з положеннями ч.3 ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, вказане узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 та ч.5 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За результатами аналізу положень ч.3 ст.53, ч. ч. 1, 2, 4 - 6 ст.54, ст.58 МК України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст.53 МК України.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Судом встановлено, що під час перевірки заявлених позивачем митної вартості товару контролюючим органом встановлено необ`єктивність та недостатність документального підтвердження використаних декларантом даних в наданих до митного оформлення документах.

Зокрема, було встановлено наступне:

1) заявлена митна вартість товару є меншою за індикатор ризику (нижньої межі діапазону вартості подібних КТЗ в країні експорту - 11543 долара США);

2) частиною 2 статті 368 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ передбачено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Проте, до митного оформлення не надано документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товарів.;

3) у наданих до митного оформлення документах (інвойсі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення або відсутні дані щодо витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;

4) згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ документами, які підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Проте, до митного оформлення не надано жодного з документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

5) згідно з інформацією з мережі Інтернет транспортний засіб позивача придбано за 11500 доларів США без урахування аукціонних зборів, транспортування, страхування, навантаження тощо. Проте, згідно з інвойсом вартість купівлі зазначена у розмірі 4300 доларів США, що може свідчити про можливу наявність ознак підробки поданих до митного оформлення документів.

З приводу наведеного, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 368 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Проте, до митного оформлення не надано документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товарів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В частині 10 статті 58 Митного кодексу України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, до яких зокрема, віднесені витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на страхування цих товарів.

Пунктом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Підпунктом 14.1.260 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.

Також пунктом 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, віднесені страхові документи (якщо здійснювалося страхування), а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідності до розділу V Додатку до рекомендації № 1 "Формуляр-зразок Організації Об`єднаних Націй для зовнішньоторговельних документів. Керівні принципи для застосування" (2001) основними документами, які необхідні для страхування товарів під час здійснення зовнішньоторговельних операцій є угоди про страхування (договір про страхування, страховий поліс, страховий сертифікат); повідомлення про страхування, ковернот; документи адміністративного характеру (повідомлення про страхову премію, рахунок-фактура страховика).

Отже, положення вищезазначених норм законодавства України передбачають зазначення повних та достовірних відомостей про вартість страхування товарів, а також про вартість перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України як складової частини митної вартості товарів, а тому ненадання уповноваженою особою декларанта до митного оформлення документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до момент перетинання ними митного кордону України виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України.

Також суд зазначає, що пунктом 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Частиною 2 статті 7 Митного кодексу України передбачено, що державна митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.

Згідно з резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 28.03.1947 (документ Е/402) заснована Європейська економічна комісія ООН, яка у відповідності до пункту 4 зазначеної резолюції уповноважена подавати рекомендації з будь-якого питання, що входить до її компетенції, безпосередньо урядам країн, які у ній представлені.

В пункті 21 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/TRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) зазначено, що точний зміст переліку витрат залежить від застосовуваних умов поставки.

В пункті 22 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/TRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) показано у якому порядку можуть зазначатися суми по рахунку, додаткові витрати та вирахування (в тому числі зазначаються витрати на навантаження товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України та інші витрати).

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Отже, положення вищезазначених міжнародних документів та норм законодавства України передбачають зазначення достовірних відомостей про вартість товарів (в тому і про витрати на навантаження товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України) в рахунку-фактурі (інвойсі) тощо, а тому відсутність у поданих до митного оформлення документах (інвойсі) відомостей про витрати на навантаження товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України витрати на навантаження товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України.

Відповідно до розділу III (графа 20) Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 599 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за №984/21296) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспорто експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Судом встановлено, що до митного оформлення не надано жодного з документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано було запропоновано позивачу надати: 1) копію митної декларації країни відправлення; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) згідно з п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 4) згідно з п.4 ч.2 ст.53 Митного кодексу України - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що позивачем не було надано на пропозицію відповідача жодного документу, що належним чином підтверджує витрати на транспортування та жодного документу із запропонованих під час митної консультації.

Згідно п. 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю з правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689 (далі - Методичні рекомендації), посадовими особами митного органу під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися, зокрема, такі джерела інформації як спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформацію, отриману від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформацію отриману з мережі Інтернет.

При цьому, Методичні рекомендації, розроблено відповідно до положень розділів III, XI МКУ, Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.07.2015 №684, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.08.2015 за №1021/27466, та Керівництва з контролю митної вартості Всесвітньої митної організації (пункт 1 розділу 1 Методичних рекомендацій).

Метою Методичних рекомендацій є забезпечення єдиного підходу органів доходів і зборів до роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час митного контролю та митного оформлення (пункт 2 розділу 1 Методичних рекомендацій).

Крім того, пунктом 7.35 Методики встановлено, що у разі відсутності цінових даних КТЗ у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ.

У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс- листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.

Крім того, застосування вказаного довідника передбачено наказом Державної митної служби від 13.10.2006 №885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку правомірність дій відповідача, який за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), враховуючи форму контролю, сформовану автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР), відповідно до якої "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості" та інформацію з мережі Інтернет про вартість продажу даного КТЗ за 11500 дол. США., скоригував митну вартість автомобіля до рівня 12500 дол. США, з урахуванням витрат на транспортування.

Згідно з частинами першою-третьою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Судом встановлено, що на момент винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості транспортного засобу позивача відомості, витребувані під час митної консультації до Одеської митниці ДФС не надавались, відповідно позивачем не спростовані обґрунтовані сумніви митниці в об`єктивності та достовірності відомостей, зазначених в документах, наданих позивачем під час митного оформлення.

З огляду на відсутність документів, які б підтверджували заявлену позивачем вартість товару, у контролюючого органу правомірно виникли підстави вважати заявлену позивачем вартість товару необ`єктивною, неповною та сумнівною відносно правильності обчислення згідно з наданим документом.

Судом встановлено, що подані позивачем додаткові документи не спростовують в повній мірі сумнівів митниці щодо правильності визначення митної вартості транспортного засобу позивача.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.64 МКУ, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

З огляду на встановлені обставини щодо неможливості підтвердження вартості товару на підставі додатково наданих документів та відсутність цих документів під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про правомірність використання митним органом інформації з ЄАІС та мережі інтернет.

Пунктом 8 Методичних рекомендацій передбачено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів.

Як встановлено судом вище, у процесі проведення консультації між декларантом та митним органом додаткові документи на підтвердження митної вартості додано не було.

Частиною п`ятою статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Суд зазначає, що посилання позивача що відповідач не звертався до позивача за будь-якими консультаціями спростовуються наявними в матеріалах доказами, зокрема і заявою позивача про відмову у наданні додаткових документів для підтвердження митної вартості автомобіля.

Також, твердження позивача, що ним було надано вичерпний перелік документів, які стосуються митної вартості товару та безпідставність витребування митним органом у процесі проведення консультації додаткових документів не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки судовим розглядом підтверджено, що інспекторами з митного оформлення запропоновано надати документи згідно з нормою ст.53 МК України на підставі висновку про те, що подані до митного оформлення документи необ`єктивні, містять розбіжності та не містять всіх даних для застосування першого методу визначення митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 Митного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

При цьому суд наголошує, що позивачем не наведено та не надано жодного доказу в спростування підстав для прийняття картку відмови в прийнятті митної декларації №UА500650/2019/0031 та рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 25 березня 2019 року №UА500000/2019/000292/2 або наведення фактів що свідчать про їх протиправність.

З огляду на те, що позивач не спростовує висновків контролюючого органу, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийняття оскаржуваних рішень, та як наслідок відсутність підстав для їх скасування.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення Харківської митниці ДФС винесені відповідачем на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці ДФС (, 65078, Одеська обл., місто Одеса, вул. Гайдара, будинок 21, корпус А) про скасування рішення і картки відмови - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16.12.2019 року.

Суддя Біленський О.О.