Справа № 810/3567/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3567/18 Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Писанки А.М.,

представника відповідача: - Шкваруна О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фора» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року № форми «р», винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року № форми «п», винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

03 грудня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 43936, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фора» подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивачем наголошено, що підставою для притягнення до фінансової відповідальності платника податків є вчинення податкового правопорушення, а не припущення про його вчинення, відповідачем не доведено належними доказами неможливість контрагентом позивача вести фінансово - господарську діяльність, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року - без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 02.07.2018 року № форми «р», яким збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 12493548,00 грн. та № форми «п», яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 62002855,00 грн. є протиправними, підлягають скасуванню, адже сукупність первинної документації, наданої Товариством з обмеженою відповідальності «Фора» свідчить про реальність укладених господарських договорів.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРА» з питань дотримання вимог здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року.

За результатами перевірки складено Акт від 20.03.2018 року №525/28-10-14-06/32294897, яким встановлено порушення позивачем (т.2 а.с. 1-148):

1) п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 131, з урахуванням п.138.2, п. 138.4, ст.138, п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України;

2) п. 185 с. 185, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198, п. 201.1 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 24.04.2018 року №, яким збільшено суми грошового зобов`язання з ПДВ на 33895888,50 грн.;

- від 24.04.2018 року №005941406, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 87981423,00 грн.;

- від 24.04.2018 року №, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 63896298,00 грн.

Не погоджуючись із переліченими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «ФОРА» оскаржило їх в адміністративному порядку, звернувшись до Державної фіскальної служби України із скаргою від 11.05.2018 року №135 (т.3 а.с.31-37).

Розглянувши вказану скаргу, ДФС України прийняло рішення від 23.06.2018 року №21422/6/99-99-11-01-02-25, яким податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 24.04.2018 року №, №005941406, №, у частині не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Поділляагробуд», ТОВ «Дарія -Україна», ТОВ «Мінт 101» скасовано (т.3 а.с.39-47).

У подальшому, з урахуванням рішення ДФС, відповідачем прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення - рішення:

- від 02.07.2018 року № форми «р», яким збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 12493548,00 грн. (т.3 а.с. 48);

- від 02.07.2018 року № форми «п», яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 62002855,00 грн. (т.3 а.с. 50).

Санкції, застосовані вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ґрунтуються на висновку перевіряючих про неможливість існування господарських відносин між позивачем та ТОВ «Євро-Захід», оскільки наявна податкова інформація дає підстави вважати, що ТОВ «Євро-Захід» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних із наданням податкової вигоди третім особам, з метою штучного формування витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість, які не мають реального товарного характеру.

Вважаючи винесені податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у томі числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема, у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті.

За приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.15 та пункту 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФОРА» (Покупець) та ТОВ «Євро -Захід» (Постачальник) укладено договір поставки від 23.01.2017 року №КУ-23-01/17, у відповідності до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар на зерновому складі на умовах «EXW (Франко-елеватор)» Правил Інкотермс 2010, а покупець прийняти і оплатити його (т. 5 а.с. 28-30).

Товаром є кукурудза 3 класу українського походження, врожаю 2016 року.

Згідно пункту 5.1 вказаного договору покупець сплачує 100% вартості товару протягом 50 календарних днів з моменту переоформлення товару на покупця та підписання трьох стороннього акту приймання-передачі.

Оплата вважається здійсненою з моменту списання коштів з банківського рахунку покупця (п.5.2 договору).

Додатково угодою від 24.02.3018 року №1 до договору поставки від 23.01.2017 року №КУ-23-01/17 внесено зміни до п. 4.1, та викладено його у такій редакції: «Поставка продукції в повному обсязі здійснюється у строк до 20 березня 2017 року включно».

На виконання умов договору, ТОВ «Євро-Захід» виписано наступні видаткові накладні: від 10.02.2017 року №1, від 15.02.2017 року №9, від 21.02.2017 року №11, від 23.02.2017 року №15, від 01.03.2017 року №1, від 07.03.2017 року №3 (т.5 а.с. 33-38).

Передача товару здійснена у відповідності до трьох сторонніх актів прийому-передачі від 10.02.2017 року, від 15.02.2017 року, від 21.02.2017 року, від 23.02.2017 року, від 01.03.2017 року, від 07.03.2017 року між ТОВ «Євро-Захід», ТОВ «ФОРА» та Зерновим складом ТОВ «Боріваж», згідно яких продавець передав (переоформив) кукурудзу 3 класу, врожаю 2016 року, яка знаходиться на зберіганні у Зернового складу (т.5 а.с. 39-44).

Оплата товару убачається із платіжних доручень від 22.02.2017 року №3755609, від 06.03.2017 року №3771347, від 09.03.2017 року №3778430, від 21.03.2017 року №3800373 (т.3 а.с 165-168), від 25.10.2017 року №4138155, від 26.10.2017 року №4140601, від 30.10.2017 року №4141548, від 31.10.2017 року №4143884, від 31.10.2017 року №4144658 (т. 3 а.с. 176-180).

Також, між ТОВ «ФОРА» (Покупець) та ТОВ «Євро -Захід» (Постачальник) укладено договір від 02.03.2017 року №ОС02-03/17, предметом якого є те, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару, а покупець прийняти та оплатити поставлений товар (т.7 а.с. 88-91).

Згідно п.2.2 договору, кількість та якість товару, графік поставки, місце поставки та інші умови визначаються сторонами у специфікаціях.

Товаром є кукурудза 3 класу українського походження, врожаю 2016 року.

Пунктом 7.1 договору обумовлено, що розрахунки здійснюються покупцем за кожну партію поставленого товару. Перерахунок грошових коштів здійснюється на поточний рахунок постачальника.

Виконуючи умови договору, сторонами складено специфікацію № 1, у якій передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцю кукурудзу 3 класу українського походження врожаю 2016 року у кількості 500,000 м/т, ціною за 1 т - 4681,26 грн., загальна сума 2340630,00 грн. (т.7 а.с. 92).

За результатами господарської операції, ТОВ «Євро-Захід» виписано видаткові накладні від 04.04.2017 року №38, від 10.04.2017 року №39, від 12.04.2017 року №40, від 30.04.2017 року №52 (т.7 а.с. 95-98).

Оплата товару підтверджується платіжними дорученнями від 27.09.2017 року №4093184, від 28.09.2017 року №40944114 (т.3 а.с. 174-175).

Між позивачем та ТОВ «Євро-Захід» існували господарські відносини за договором поставки від 29.03.2016 року №ПШ-29-03/16, згідно якого позивач - Покупець, а ТОВ «Євро-Захід» - Постачальник (т.7 а.с. 157-163).

Предметом договору є зобов`язання постачальника здійснити поставку товару та зобов`язання покупця прийняти та оплатити поставлений товар.

Згідно п.2.2 договору, кількість та якість товару, графік поставки, місце поставки та інші умови визначаються сторонами у специфікаціях.

Товаром є пшениця 3 класу, групи "А", українського походження, врожаю 2015 року.

Пунктом 7.1 договору обумовлено, що розрахунки здійснюються покупцем за кожну партію поставленого товару. Перерахунок грошових коштів здійснюється на поточний рахунок постачальника.

Виконуючи умови договору, сторонами складено специфікацію № 1, у якій передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцю пшеницю 3 класу, групи «А», українського походження, врожаю 2015 року у кількості 2500,000 м/т, ціною за 1 т - 4399,14 грн., загальна сума 10997850,00 грн. (т.7 а.с. 166).

Сторонами договору також було складено специфікацію №2, у якій передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцю пшеницю 6 класу, українського походження, врожаю 2015 року у кількості 380,000 м/т, ціною за 1 т - 4399,14 грн., загальна сума 1671173,20 грн. (т.7 а.с. 166).

Здійснюючи господарську операцію, ТОВ «Євро-Захід» було виписано видаткові накладні від 14.04.2016 року №8, від 22.04.2016 року №10, від 06.05.2016 року №1 (т. 7, а.с. 168-170).

Розрахунок за поставлений товар здійснено згідно платіжних доручень від 31.05.2016 року №3377446, від 07.07.2016 року №3430104, від 08.07.2016 року №3431549, від 13.07.2016 року №3438638, від 12.08.2016 року №3478883, від 12.08.2016 року №3478882 (т. 3 а.с. 159-164).

Судом встановлено, що між ТОВ «ФОРА» (Покупець) та ТОВ «Євро - Захід» (Постачальник) було укладено договір поставки від 01.03.2017 року № КУ-01-03/17, у відповідності до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар на зерновому складі на умовах «EXW» (Франко-елеватор) Правил Інкотермс 2010, а покупець прийняти і оплатити його (т. 6 а.с. 176-180).

Товаром є кукурудза 3 класу українського походження, врожаю 2016 року.

Згідно пункту 5.1 вказаного договору покупець сплачує 100% вартості товару протягом 50 календарних днів з моменту переоформлення товару на покупця та підписання трьох стороннього акту приймання-передачі.

Оплата вважається здійсненою з моменту списання коштів з банківського рахунку покупця (п.5.2 договору).

На виконання умов договору, ТОВ «Євро-Захід" виписано наступні видаткові накладні: від 14.03.2017 року №5, від 24.03.2017 року №19, від 27.03.2017 року №21, від 30.03.2017 року №38 ( т.6 а.с. 182-185).

Передача товару здійснена у відповідності до трьох сторонніх актів прийому-передачі від 14.03.2017 року, від 24.03.2017 року, від 27.03.2017 року, від 30.03.2017 року, між ТОВ «Євро-Захід», ТОВ «ФОРА» та Зерновим складом ТОВ «Боріваж», згідно яких продавець передав (переоформив) кукурудзу 3 класу, врожаю 2016 року, яка знаходиться на зберіганні у Зернового складу (т.5 а.с. 39-44).

Розрахунок за отриманий товар здійснено відповідно до платіжних доручень від 21.03.2017 року №3800374, від 28.03.2017 року №3809866, від 03.04.2017 року №3813541, від 25.09.2017 року №4089628, від 26.09.2017 року № 4091597 (т.3 а.с. 169- 173).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що сукупністю наданих первинних документів, позивачем підтверджено реальність здійснених господарських договорів, первинні документи містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам, відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

При цьому, в акті перевірки, відповідач посилається на отриману від ГУ ДФС у м. Києві податкову інформацію, на підставі якої зробив висновок про відсутність реальності вчинення господарських операцій ТОВ «Євро-Захід», та стверджує про відсутність у такого контрагента законних джерел походження товару.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що висновки, відображені у податковій інформації, є лише відображенням дій працівників податкових органів, і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків, та не є доказами у розумінні КАС України, адже складена податкова інформація по контрагенту позивача містить інформацію виключно щодо дотримання податкового законодавства відповідним контрагентом, у ході здійснення ним господарської діяльності.

У цьому контексті, платник податків не може нести відповідальність за невиконання вимог податкового чи іншого законодавства своїми контрагентами, а тим більше контрагентами контрагентів, як на це посилається відповідач в касаційній скарзі та в акті перевірки.

Тим більше, платник податків не може нести фінансову відповідальність з тієї підстави, що в податкового органу відсутня можливість підтвердження постачання товару по ланцюгу постачання від контрагентів постачальника, оскільки в такому випадку підставою юридичної відповідальності є припущення контролюючого органу про можливе порушення, що суперечить ст. 4, п. 86.1 ст. 86, ст. 109, 111, 112 Податкового кодексу України.

Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР - 14222189) висловив правову позицію, що із змісту норм Податкового кодексу України вбачається, що зобов`язання із сплати податків, виконання інших вимог податкового законодавства є персоніфікованими.

Крім того, слід наголосити, що право платника податків на формування податкового кредиту, не може ставитися в залежність від виконання чи невиконання його контрагентами вимог законодавства. Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року в справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № К/9901/8654/18 відповідно до якої, податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Також, варто зазначити, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати у контрагента на праві оренди або лізингу. Обставини щодо відсутності спірного постачальника за місцезнаходженням, неможливості виконати ними спірні поставки в силу браку майна, основних фондів та трудових ресурсів, які є об`єктивно необхідними для досягнення результатів господарської діяльності тощо, є лише зовнішніми ознаками безтоварності господарської операції та самі по собі є недостатніми для висновку про недобросовісність податкової вигоди платника податків - покупця. Адже така недобросовісність виникає не в силу наявності ознак номінального суб`єкта господарювання у діяльності контрагента, а у разі впливу цих ознак на умови та/або економічні результати господарської операції та діяльність учасників господарського обороту. А тому необґрунтованість податкової вигоди характеризується відсутністю у господарської операції самостійної ділової мети, фіктивністю господарської операції, її обліком не у відповідності з дійсним економічним змістом, обізнаністю платника про невиконання його контрагентом податкових обов`язків тощо.

Щодо посилання відповідача в Акті перевірки на відсутність інформації про транспортування, варто зазначити, що зазначений висновок зроблено без посилання на будь-які докази, а також спростовується товаро-транспортними накладними, наявними у матеріалах справи, із зазначеними номерами та датами таких накладних, пунктом навантаження, вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника, перевізника, пункту розвантаження, водія, номеру транспортного засобу, товару та маси вантажу.

Також відповідач в Акті перевірки зазначає, що послуги з транспортування надавались приватними підприємствами та ФОП без зазначення ІПН або серії та номеру паспорту, у зв`язку із чим, неможливо встановити реальність зазначених у ТТН перевізників. Однак, відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, у товаро-транспортній накладній зазначається лише найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, що свідчить про необгрунтованість таких доводів відповідача.

Водночас, твердження Офісу про ненадання у ході перевірки сертифікатів якості на кукурудзу та пшеницю, у зв`язку з чим неможливо встановити походження зернових товарів, колегія суддів не може брати до уваги, оскільки під час перевірки та до суду першої інстанції, як наголошено в судовому рішенні, позивачем надавався протокол про вилучення вказаних документів та опис вилучених документів, в якому, зокрема, зазначено: довідки про походження товару, ескспертні висновки, ветеринарні свідоцтва, форми державних статистичних спостережень №29-сг та №4-сг, експертні висновки, посвідчення про якість зерна, картки аналізу зерна, протоколи випробувань.

Посилання відповідача в Акті перевірки на те, що місця зберігання відмінні від пунктів навантаження, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Відповідно до положень чинного податкового законодавства позивач не несе відповідальності за неправильно заповнену ТТН, оскільки цей документ оформляється вантажовідправником на кожну поїздку автомобіля і для кожного вантажоодержувача. Крім того, відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення, так само як не реєстрація місця зберігання обумовленого договорами товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).

При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Як зазначив Вищий адміністративний суд в інформаційному листі від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не с підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

За наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та послуг, використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару та послуг, оскільки відповідною транспортною документацією обов`язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання ТМЦ.

Подальше використання придбаних у ТОВ «Евро-Захід» товарів у подальшій господарській діяльності позивача підтверджується наявними у матеріалах справи митними деклараціями (копії додаються), оформленими в режимі експорту.

Водночас, часткова оплата товарів, поставлених позивачу ТОВ «Евро-Захід», тобто зміна майнового стану ТОВ «ФОРА№, підтверджується платіжними дорученнями, що містяться у матеріалах справи, а також договором про заміну кредитора від 06.11.2017 року №Ф-0611/Ф, який свідчить про наявність кредиторської заборгованості у позивача.

На переконання колегії суддів, не заслуговує на увагу посилання відповідача в апеляційній скарзі на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про проведення позапланової перевірки ТОВ «Фора» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України у кримінальному провадженні № 0000779 від 03.06.2016 року, з огляду на наступне.

Відповідач посилається у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі на наявність кримінального провадження №0000779 від 03.06.2016 року, у якому, як вказує відповідач, встановлено, що ТОВ «Євро-Захід» було створено організованою злочинною групою та за допомогою ще ряда фіктивних підприємств здійснювало оформлення безготівкових операцій щодо закупівлі товарів з агропромислового сектору з метою формування податкового кредиту для підприємств реального сектору економіки, в т.ч. ТОВ «Фора».

Зазначене спростовується наявним в Єдиному державному реєстрі судових рішень вироком від 04.07.2018 року у справі №201/4545/18 (провадження №1кп/201/491/2018,), згідно з яким встановлено незаконну фіктивну діяльність із незаконного формування податкового кредиту, одержання готівки та валових витрат з податку на прибуток без наміру здійснення статутної діяльності підприємства шляхом створення нових юридичних осіб та придбання раніше створених юридичних осіб: ТОВ «Елипс», ПТТ «Волинь-Дерево-Буд», ТОВ «Маркет Сістем» та ТОВ «Орегон ЛТД». Враховуючи викладене, зазначене кримінальне провадження жодним чином не стосується господарських відносин між ТОВ «Євро-Захід» та ТОВ «Фора». Належних та допустимих доказів того, що зазначене кримінальне провадження стосується господарських операцій між ТОВ «Євро-Захід» та ТОВ «Фора» відповідачем надано не було.

Щодо посилання відповідача на кримінальне провадження №0002515 від 23.09.2016 року, слід зазначити, що в зазначеному кримінальному провадженні встановлено, що упродовж 2016 року з використанням реквізитів підприємств за ознаками фіктивності ТОВ «Євро-Захід» забезпечено безпідставне формування ТОВ «Фозі-груп» () податкового кредиту на суму 11 411 538,87 грн. При цьому, відповідачем не зазначено яке відношення мають відносини між ТОВ «Євро-Захід» та ТОВ «Фозі-груп» до господарських операцій між ТОВ «Фора» та ТОВ «Євро-Захід».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 10 грудня 2019 року.