Справа № 400/2965/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2965/18

Категорія: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Час та місце ухвалення: и. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів в сумі 63 797, 59 грн.,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України з вимогами:

зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 по справі №814/1209/16 в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за період з 15.11.2016 по 29.11.2018 року;

стягнути в солідарному порядку з територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївської області та держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 63797,59 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої порушенням строку виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 по справі №814/1209/16.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі №814/1209/16 від 08.11.2016 зобов`язано ТУ ДСА у Миколаївській області вжити заходи для нарахування та виплати підвищеної на 50 відсотків заробітної плати за час перебування в районі проведення антитерористичної операції, а саме: за період з 05 листопада 2015 року по 17 грудня 2015 року, з 25 грудня 2015 по 13 лютого 2016 року, з 18 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року №522 "Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпечення проведення антитерористичної операції". Окремою ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 по справі №814/1209/16 встановлено, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 набрала законної сили 15.11.2016, однак територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області не виконана.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року, позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївської області та держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 63797,59 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої порушенням строку виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 по справі №814/1209/16, у зв`язку з надходженням відповідної заяви позивача.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення ч. 6 ст. 7 КАС України не застосував аналогію закону, незважаючи на те, що відсутній закон який регулює правовідносини щодо грошової компенсації стягувану у разі невиконання органом державної влади рішення зобов`язального характеру.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області вжити заходи для нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищеної на 50 відсотків заробітної плати за час перебування в районі проведення антитерористичної операції, а саме: за період з 05 листопада 2015 року по 17 грудня 2015 року, з 25 грудня 2015 року по 13 лютого 2016 року, з 18 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року №522 "Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції".

08.12.2016 Миколаївським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

30.05.2018 Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження №5696986.

18.09.2018 ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності ТУ ДСА України в Миколаївській області щодо невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 по адміністративній справі №814/1209/16 .

До теперішнього часу постанова ОААС від 08.11.2016 не виконана.

Враховуючи невиконання вищезазначеної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України виплатити позивачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, оскільки на виконанні перебувало рішення, яке має зобов`язальний характер, а тому не може вважатись рішеннями про стягнення коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.2 ст.14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Ч.4 цієї статті передбачає, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вказаним Законом, крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.

Так, ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання, встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Згідно частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначений у Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок №845).

Відповідно до пункту 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 4 Порядку №845 на органи Казначейства покладено обов`язок, зокрема, вживати заходи до виконання виконавчих документів протягом установленого строку та розглядати письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів.

Відповідно до пунктів 24 та 25 Порядку № 845, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Пунктом 6 цього ж Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів, стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Згідно пункту 28 Порядку № 845, орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

Відповідно до пункту 11 Порядку №845 відкладення безспірного списання коштів здійснюється у разі:

1) звернення до органу, який видав виконавчий документ, за роз`ясненням рішення про стягнення коштів чи зміни порядку і способу його виконання;

2) необхідності отримання від стягувача додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, щодо підтвердження їх зарахування до бюджету або встановлення залишку сум платежів, що підлягають безспірному списанню, чи узгодження реквізитів рахунків, на яких обліковуються надходження бюджету, кодів бюджетної класифікації тощо;

4) у випадках, передбачених пунктами 31 і 49 цього Порядку.

Казначейство, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, дотримуючись пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень, якими передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Із аналізу наведених положень слідує, що підставою для виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми є факт не перерахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців коштів за рішенням суду про стягнення коштів.

Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 року не може вважатись рішенням про стягнення коштів, порушення строків виконання якого тягне за собою виникнення у особи права на виплату компенсації, адже його зміст свідчить про те, що воно є рішеннями зобов`язального характеру.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області виплатити позивачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, оскільки на його виконанні перебуває рішення суду, яке має зобов`язальний характер, а тому не може вважатись рішенням про стягнення коштів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно зазначено, що аналогія закону у цьому випадку також не може бути застосована, оскільки аналогія закону застосовуються у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини (ч.6 ст.7 КАС України). А в цьому випадку, Законом прямо передбачено, що у разі невиконання судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна вживаються заходи, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

До того ж, застосування аналогії Закону у цьому випадку також неможливо оскільки для обрахунку компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, необхідна базова сума, яка підлягає стягненню, що неможливо у судових рішеннях про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна.

При цьому, апелянтом в апеляційній скарзі, крім зазначення про порушення судом першої норм процесуального права, інших доводів не вказано, однак такому доводу судом надано належну оцінку щодо їх необґрунтованості, а отже доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 11 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова