Справа № 420/5945/19
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5945/19
10 грудня 2019 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Копцюх Б.І. (за ордером), представника відповідача Абросимової Ю.Г. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, тобто з 03.08.2018 року по 06.06.2019 року з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 03.08.2018 року по 06.06.2019 року з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці, а саме 173265,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018 року №124 його звільнено з військової служби у запас, що підтверджується витягом з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 23.06.2018 року №376.
Позивач вказав, що військову службу він проходив у Командуванні Військово-Морських Сил Збройних Сил України, при цьому на грошовому забезпеченні перебував при військовій частини НОМЕР_1 , де йому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення до дня звільнення з військової служби.
Під час звільнення з військової служби у запас позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по серпень 2018 року.
Позивач зазначив, що заявою від 28.08.2018 року він звернувся до військової частини НОМЕР_1 з приводу врегулювання питання виплати йому індексації грошового забезпечення, але йому надали відповідь від 29.08.2018 року №1747, що відповідно до листа Директора Департаменту фінансів від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (із змінами), індексацію грошового забезпечення не нараховується до окремого роз`яснення.
Фактично вказаним листом від 29.08.2018 року №1747 військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у задоволенні заяви від 28.08.2018 року та у виплаті йому індексації грошового забезпечення.
Позивач вказав, що 02.10.2018 року він звернувся до Одеського окружного адміністративного суду та просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 03.08.2018 року; зобов`язати військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 03.08.2018 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 03.12.2018 року по справі №1540/5127/18 суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Позивач вказав, що 08.01.2018 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою по справі №1540/5127/18. 26.03.2019 року П`ятий апеляційний адміністративного суд апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишив без задоволення.

10.05.2019 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до Касаційного адміністративного суду, який рішенням від 20.05.19 року відмовив у відкритті провадження.

Позивач зазначив, що Військова частина НОМЕР_1 виконала рішення суду тільки у червні 2019 року, коли нарахувала та виплатила йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Після отримання зазначених коштів, позивач розраховував, що військова частина НОМЕР_1 нарахує та виплатить йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Не отримавши зазначених коштів, з метою врегулювання даного питання, 03.09.2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з листом, в якому просив відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто, з 03.08.2018 року по 06.06.2019 року, з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці. Військова частина НОМЕР_1 надала позивачу відповідь від 02.10.2018 року №1827, якою фактично відмовила у нарахуванні та виплаті йому зазначених коштів.

Позивач зазначив, що він звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини 03.08.2018 року. Разом з тим, повний розрахунок з ним при звільненні проведений лише 06.06.2019 року. Отже, на думку позивача, існує затримка у виплаті йому індексації грошового забезпечення.

Ухвалою від 15.10.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 13 листопада 2019 року о 10:00 год.

У судове засідання, призначене на 10 грудня 2019 року на 10:00 годину, з`явилися позивач, представник позивача та представник відповідача.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та вважав його необґрунтованим. 20.11.2019 року представник відповідача надав письмовий відзив, в якому, окрім іншого зазначив, що у висновках, викладених у рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Представник відповідача вказав, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Представник відповідача зазначив, що статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Оскільки позивач звернувся з позовом про захист трудових прав, а КАС України передбачає, що інші закони можуть встановлювати інші строки звернення до суду, застосуванню підлягають саме положення частини першої статті 233 КЗпП України.

Представник відповідача вважав, що відповідно до вищезазначеного позивач повинен був дізнатись про порушення, на його думку, своїх прав, свобод чи інтересів в день фактичного розрахунку, а саме 06.06.2019 року, а тому день, наступний за ним є початком перебігу строку звернення позивача до суду, позаяк позивач, звернувся до суду лише 07.10.2019 року, тобто через 4 місяці після фактичного розрахунку.

З огляду на зазначене, представник відповідача вважав, що позивачем порушено строк звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач не заявляв про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, та вважав, що строк звернення ним не пропущено.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем порушено строк звернення до суду з даним позовом, виходячи з наступного.

Наказом Міністра оборони України №376 від 23 червня 2018 року (по особовому складу), відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті, звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) полковника ОСОБА_1 - начальника служби безпеки дорожнього руху Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (а.с. 14).

Згідно витягу з наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №148 від 03.08.2018 року (по стройовій частині) наказано полковнику ОСОБА_1 - начальнику служби безпеки дорожнього руху Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 23.06.2018 року №376 з військової служби у запас за пунктом "б" ч.6 (за станом здоров`я) ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплатити премію за період з 01 серпня по 03 серпня 2018 року у розмірі 22% від посадового окладу. Виплатити надбавку у розмірі 100% від посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період з 01 серпня по 03 серпня 2018 року. Виплатити грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженого часу в Збройних Силах за 28 календарних років у розмірі 240210,60 грн. відповідно до наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, грошової компенсації за неотримане речове майно належна грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, складає 71739,90 грн. (а.с. 15).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року по справі №1540/5127/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 40-47).

На звернення позивача від 03.09.2019 року вх. №2107 з проханням нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки по день фактичного розрахунку з 03.08.2018 року по 06.06.2019 року, військова частина НОМЕР_1 листом від 02.10.2019 року за вих. №1827 повідомила позивача, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року у справі №1540/5127/18, яке набрало законної сили 26.03.2019 року, індексацію грошового забезпечення було виплачено 06.06.2019 року, а тому жодної заборгованості перед ним у військовій частині НОМЕР_1 не рахується. Вказано, що у зверненні позивач посилаєтесь, як на підставу задоволення порушеного питання, на статтю 117 Кодексу законів про працю України, однак до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати вона не розповсюджується. Зазначено, що правовідносини щодо порушеного позивачем питання регулюються нормами КЗпП України, а від так відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України він може звернутися з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк до суду, з дня коли дізнались або повинні були дізнатись про порушення свого права (а.с. 17).

За змістом частини другої статті 2 Закону України від 24 березня 1995 №108/95-ВР «Про оплату праці», додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до частини третьої статті 2 цього Закону, у структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати і такий самий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16.

Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За правилами частини першої статті 122 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.Конституційний Суд України роз`яснив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237 1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Подібні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі 802/28/16-а, від 20 червня 2018 року у справі 823/761/17, від 06 листопада 2019 року у справі №1640/3461/18.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до платіжної відомості за червень 2019 року, військовою частиною НОМЕР_1 06.06.2019 року було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 6455,92 грн. (а.с. 49).

Таким чином, відповідно до вищезазначеного позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в день фактичного розрахунку з ним, а саме 06.06.2019 року, а тому день, наступний за ним, є початком перебігу строку звернення до суду.

При цьому, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 07.10.2019 року, тобто через 4 місяці після фактичного розрахунку з ним.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Під час судового розгляду справи, враховуючи викладені у відзиві на позов доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд з`ясував у позивача обставини стосовно пропуску строку звернення до суду.

Однак позивач не заявив про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поважних причин несвоєчасного звернення до суду не навів, а лише послався на те, що розраховував на добровільну сплату відповідачем середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а початок строку звернення до суду позивач вважав, що необхідно обраховувати від дати отримання ним відповіді відповідача від 02.10.2019 року, якою йому відмовлено у виплаті спірної суми середнього грошового забезпечення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За викладених обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240, ст.ст. 248, 272, 287, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, тобто з 03.08.2018 року по 06.06.2019 року з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці; зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 03.08.2018 року по 06.06.2019 року з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці, а саме 173265,40 грн. залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13 грудня 2019 року.

Суддя В.В. Андрухів