Справа № 480/2441/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2019 р. Справа №480/2441/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача - адвоката Маківського О.В,,
представника відповідача - Ювченко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
На підставі акту перевірки 12.03.2019 податковим органом винесені податкові повідомлення рішення:
Також, податковим органом встановлене порушення, яке полягало у заниженні податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 4625 грн. за грудень 2017 року за отримані від ТОВ «Еліт-Енргосервіс-Суми» послуги з поточного ремонту освітлення сцени будинку культури з тієї підстави, що будинок культури не знаходиться на балансі позивача. Проте, в ході перевірки відповідач не дослідив цю господарську операцію та не з`ясував чи була вона спрямована на отримання будь-якої форми доходу.
Крім того, податковим органом встановлено під час перевірки, що позивач на порушення абз.2 п.188.1 ст.188 Податкового кодексу у вересні 2018 року занизило податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 161919,50 грн. Підставою для такого висновку став продаж позивачем гречки за цінами, нижчими ніж мінімально встановлені державою. Позивач із цим не погоджується, зазначаючи, що встановлений механізм державного регулювання цін за допомогою мінімальних і максимальних інтервенційних цін, який регламентований Законом України «Про державну підтримку сільського господарства в Україні» застосовується лише в межах організованого аграрного ринку до учасників Аграрної біржі. В даному ж випадку реалізації товару відбулася виробником самостійно, за межами Аграрної біржі.
Так само безпідставно застосовано до позивача штрафні санкції, передбачені ст.127 Податкового кодексу при сплаті військового збору при виплаті доходу фізичним особам по орендній платі.
Так, п.198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.Нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нараховувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим «кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
При цьому перевіркою встановлено, що придбані послуги не пов`язані з господарською діяльністю позивача, а зазначені об`єкти не перебувають на балансі підприємства.
Також, в порушення абз.2 п. 188.1 ст.188 ПК України позивачем занижено суму податкового зобов`язання на загальну суму 161919,5 грн. за рахунок не включення до податкового зобов 'язання суми ПДВ від реалізації сільськогосподарської продукції ( гречки). Так, в ході перевірки встановлено реалізацію сільськогосподарської продукції, що підлягає державному регулюванню за цінами, що є меншими ніж встановлені мінімальні інтервенційні ціни, що призвело до заниження доходів від продажу сільськогосподарської продукції на загальну суму 161919,55 грн.
Якщо сільськогосподарський товаровиробник реалізує свою продукцію за ціною нижче ніж ціна державного регулювання, то згідно з п. 188.1 ПКУ такий виробник повинен додатково нарахувати податкові зобов`язання на різницю між ціною реалізації та ціною державного регулювання. При цьому платник податку має виписати другу податкову накладну (тип причини 17).
Також перевіркою встановлено, що в порушення п.201.1 ст.201 Податковго кодексу позивачем не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Як вже зазнчалось вище, позивач в перевіреному періоді придбавав послуги, які не використовувалися в господарській діяльності без декларування податкового зобов`язання та реєстрації податкових накладних. Згідно з п.120-1.2 ст.120-1 Податковго кодексу зазначене є підставою для застосування штрафу до платника податків у розмірі 50% від суми податкових зобов`язань. Підприємство повинне було зареєструвати податкові накладні за лютий 2017 року на суму 3190 грн., за грудень 2017 року в сумі 4625 грн. за січень 2018 року в сумі 9009 грн., за вересень 2018 року в сумі 328727 грн., тому сума штрафу склала 172775,50 грн.
Так, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду, а саме: протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Положеннями статті 127 Кодексу встановлюється санкція, як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам. При цьому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Кодексу, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.
В судове засідання представник відповідача не з`явився.
05.11.2019 судом залучено другим відповідачем у справі Головне управління Державної податкової служби у Сумській області, представник якого проти задоволення позову також заперечив, надав у судовому засіданні пояснення за змістом аналогічні відзиву першого відповідача.
Заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хвиля» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018, про що 18 лютого 2019 року складений акт № 186/18-28-14-02/03779538/11 ( а.с. 38-88).
На підставі висновків, викладених у акті перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області 12.03.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення ( а.с. 30, 32, 33, 34, 36) :
Крім того, на думку податкового органу ( стор.30 акту перевірки) підприємством порушено граничні строки реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних щодо реєстрації розрахунків коригувань, що є порушенням п.201.1 ст.201 Податкового кодексу.
Також відповідач в ході перевірки дійшов висновку про необхідність застосувати до позивача штрафні санкції за п.127.1 ст.127 Податковго кодексу у зв`язку з порушенням граничних строків сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку інших ніж заробітна плата та військового збору.
На думку суду, висновки податкового органу не в повній мірі ґрунтуються на вимогах податкового законодавства, відповідно прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення є протиправними.
Так, відповідно до абз.2 п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
Частинами 1, 2 ст.191 Господарського кодексу України визначено, що державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення".
Частиною 1 ст.12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» встановлено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни можуть запроваджуватися на товари суб`єктів господарювання, які порушують вимоги законодавства про захист економічної конкуренції.
Способи державного регулювання цін встановлені статтею 13 цього Закону.
Основи державної політики у бюджетній, кредитній, ціновій, регуляторній та інших сферах державного управління щодо стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції та розвитку аграрного ринку, а також забезпечення продовольчої безпеки населення визначаються Законом України «Про державну підтримку сільського господарства в Україні» . Статтею 3 цього Закону передбачено, зокрема, що зміст державного цінового регулювання полягає у здійсненні Аграрним фондом державних інтервенцій в обсягах, що дозволяють встановити ціну рівноваги (фіксінг) на рівні, не нижчому за мінімальну інтервенційну ціну та не вищому за максимальну інтервенційну ціну. Держава не здійснює цінове регулювання за межами організованого аграрного ринку України ( п.3.2 ст.3 Закону) . Пунктом 2.12 ст.12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» визначено, що організований аграрний ринок це сукупність правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цивільно-правових договорів, предметом яких є сільськогосподарська продукція, за стандартизованими умовами та реквізитами біржових договорів (контрактів) і правилами Аграрної біржі. Відповідно до п.2.1. ст.2 Закону України «Про ціни і ціноутворення» Аграрна біржа - юридична особа, створена згідно із Законом України "Про товарну біржу", яка підпадає під регулювання норм такого закону і статей 279 - 282 Господарського кодексу України (з урахуванням особливостей, визначених цим Законом) та надає послуги суб`єктам господарювання з укладення біржових договорів (контрактів) щодо сільськогосподарської продукції, товарних деривативів, базовим активом яких є сільськогосподарська продукція, іпотечних сертифікатів та іпотечних закладних, а також з проведення розрахунково-клірингової діяльності за ними.
При цьому, в ході перевірки податковим органом не встановлено та не доведено в судовому засіданні, що товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хвиля» користується послугами Аграрної біржі та є її учасником. Відтак, інтервенційні ціни не можуть застосовуватися до позивача, котрий здійснив продаж сільськогосподарської продукції за межами Аграрної біржі.
Разом з тим суд не вбачає підстав для його скасування в іншій частині.
Відповідно до ст. 14 п. 14.1.36 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нараховувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим «кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Зазначений обов`язок позивачем не було виконано, доказів визначення податкових зобов`язань по операціях на суму ПДВ, сплачену за вищевказаними операціями та подання зведеної податкової декларації не подано. За таких обставин, висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань в цій частині є правомірними.
Відповідно до п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
Також щодо розміру штрафної санкції у 50% , застосованої відповідачем суд не вбачає порушень, оскільки саме такий розмір штрафної санкції визначений положеннями п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України, який застосовується при визначенні податкового зобов`язання податковим органом у податковому повідомленні-рішенні та не залежить від тривалості порушення.
Так, зазначаючи у акті перевірки про несвоєчасу реєстрацію позивачем податкових накладних, розрахунків коригувань у Єдиному реєстрі податкових накладних, податковий орган констатує порушення позивачем вимог п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України та наводить таблицю на сторінках 29-20 акту перевірки ( а.с.66-67). При цьому, в податковому повідомленні-рішенні відповідач керується ст.120-1 Кодексу і застосовує до платника штраф у розмірі 10%.
Пункт 201.1 ст.201 Податкового кодексу України встановлює обов`язок платника податку на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Тобто, порушення цих вимог повинне бути підставою для притягнення до відповідальності цього ж платника податку, а податковий орган в ході перевірки мав встановити день виписки податкової накладної та день її реєстрації. Проте, актом перевірки встановлені дата виписки та дата реєстрації розрахунків коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних не позивачем, а його контрагентами, продавцями, на підтвердження чого позивач надав такі розрахунки та квитанції про відправлення через автоматизовану систему до податкового органу. ( а.с. 107-134) Момент отримання позивачем розрахунків коригувань до податкових накладних відповідачем в ході перевірки не встановлений. Тобто факт вчинення позивачем порушення не знайшов свого підтвердження, жодних пояснень в цій частині відповідач не надав ні у відзиві на позов, ні в ході розгляду справи судом.
Перевіряючи висновки податкового органу, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу 20 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Пунктами 168.1 та 168.1.2. ст.168 Кодексу визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Договорами оренди землі, укладеними між позивачем та фізичними особами ( а.с. 90-93) передбачено, що орендна плата виплачується орендодавцю до 31 грудня поточного року, виплата орендної плати проводиться на вимогу орендодавця у строки, передбачені договором.
Як зазначив позивач, сплата військового збору за 2018 рік здійснювалась одночасно з виплатою орендодавцю коштів за оренду земельної ділянки, проте виплата орендної плати іноді Водночас, податковий орган вважає, що позивач допустив прострочення сплати військового збору за період з 07.08.2018 по 28.09.2108 ( сторінка 46 акту), вказуючи на те, що нараховані суми військового збору не були перераховані до бюджету при нарахуванні доходу, при цьому момент виплати доходу відповідачем не перевірявся. Також контролюючим органом залишені поза увагою обставини сплати позивачем військового збору за липень, серпень, вересень 2018 року, на підтвердження чого позивачем надані платіжні доручення ( а.с. 94-106).
Також стосовно податку на доходи фізичних осіб у акті перевірки зазначено, що строк виплат доходу за 2017 рік настав 30.01.2018, а податок фактично сплачений 12.02.2018, 13.02.2018, 01.03.2018, 12.03.2018 при цьому момент виплати доходу відповідачем не перевірявся.
Відповідно до п.127.1. ст.127 Податкового кодексу ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Отже, відповідальність за правопорушення, передбачене статтею 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом). При цьому обов`язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею ПК України є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, визначаючи предмет доказування у справі, суди повинні виходити з обставин, якими контролюючий орган обґрунтовує свою позицію, при цьому належним доказом, яким встановлюється податкове правопорушення, є акт перевірки контролюючого органу.
При цьому, ні в акті перевірки, ні під час розгляду справи відповідачем не доведений факт правопорушення, передбаченого ст.127 Податкового кодексу.
Пунктом 5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 N 727, визначено, що факти виявлених порушень податкового законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, акт перевірки контролюючого органу, в якому встановлено порушення платником податку статті 127 ПК України, має містити чіткі факти щодо строків виплати доходу, строків сплати податку на доходи фізичних осіб у відповідних податкових періодах, та, як наслідок, факти, які ґрунтуються на належних доказах (платіжні доручення, відомості нарахування та виплати заробітної плати), щодо несплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.
Між тим, вказаної інформації акт перевірки не містить, під час судового розгляду відповідач такої інформації не надав, відтак, на переконання суду, склад податкового правопорушення, передбаченого статтею 127 ПК України є не доведеним, відповідно безпідставно застосовані штрафні (фінансові) санкції та нарахована пеня за підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" 7135 ( сім тисяч сто тридцять п"ять) грн. в рахунок відшкодування судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 29 листопада 2019 року.

Суддя Л.М. Опімах