Справа № 420/1484/19
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1484/19

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 18.07.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, третя особа Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13.03.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, третя особа Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу від 10.01.2019р. №19-О «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»; зобов`язання поновити його на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства; стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу з 10.01.2019р. по день ухвалення рішення суду; стягнення заборгованості по заробітній платі за період роботи з 20.12.2017р. по 10.01.2019р. у загальному розмірі 42563,92грн.; стягнення компенсації за невикористану основну щорічну відпустку кількістю 40 календарних днів (разом): компенсації за 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15.09.2017р. по 14.09.2018р., компенсації за 10 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15.09.2018 року по 10.01.2019р., та компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби кількістю 1 календарний день; стягнення вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2019р. позов задоволений частково; визнано протиправним та скасовано наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №19-О від 10.01.2019р. «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»; зобов`язано Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства; стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20877,36грн.; стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання і рибальства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20.12.2017р. по 10.01.2019р. у загальному розмірі 42563,92грн.; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом вимог законодавства, внаслідок чого просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 24.09.2015р. №175-О призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста із запобігання корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з посадовим окладом згідно штатного розпису, як такого, що перебував у кадровому резерві та успішно пройшов конкурсний відбір. Присвоєно ОСОБА_1 13 ранг державного службовця. Стаж державної служби станом на 24.09.2015р. становив 02 роки 03 місяці 09 днів. /т.1 а.с.13/

Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 15.09.2017р. №50-О «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства згідно п.1 ст.40 КЗпП України 14 липня 2017р.

Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 10.10.2017р. №51-О «Про внесення змін до наказу від 15.09.2017р. №50-О», у зв`язку з виявленою помилкою, внесено зміни до п.1 наказу від 15.09.2017р. №50-О «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією «Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства», та викладено його зміст у наступній редакції: - «Звільнити ОСОБА_1 головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства за п.1 ст.40 КЗпП України 15 вересня 2017року».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2017р. у справі №815/4849/17 визнано протиправним та скасовано наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 15.09.2017р. №50-О; зобов`язано Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства; стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.09.2017р. по 27.11.2017р. у загальному розмірі 8092грн. /т.1 а.с.19-27/

Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 19.12.2017р. №51-О поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2018р. у справі №815/533/18 стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 2751,28грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 27.11.2017р. по 19.12.2017р.; стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 2000грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Зокрема, вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що рішення суду по адміністративній справі №815/4849/17 набрало законної сили 19.12.2017р. /а.с.28-40/

Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 10.01.2019р. №19-О «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» повторно звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства згідно п.1 ст.40 КЗпП України 10 січня 2019р. /т.1 а.с.15/

Не погоджуючись з повторним звільненням на підставі п.1 ст.40 КЗпП України позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ОСОБА_1 звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 займав посаду державної служби, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки саме ним регулюються відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначається правовий статус державного службовця. /т.1 а.с.13/

Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Тобто, Західно-Чорноморським басейновим управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання всупереч законодавству про державну службу, звільнено ОСОБА_1 з посади державної служби на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі п.1 ч.1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Вищезазначені норми законодавства про працю кореспондуються з п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про державну службу», згідно якого підставою для зміни істотних умов державної служби є ліквідація або реорганізація державного органу.

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про державну службу» про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини 1 статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Так, попередженням про наступне вивільнення, 21.12.2015р. повідомлено ОСОБА_1 про скорочення посади, яку він займає, у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморським басейновим управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання. /т.1 а.с.126/

Разом з тим, згідно наказу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 10.01.2019р. №19-О підставою звільнення позивача слугувала саме ліквідація державного органу з посиланням на п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства», накази Державного агентства рибного господарства України від 30.11.2015р. №369 «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагенства України», Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 21.12.2015р. №252-О «Про попередження про наступне вивільнення працівників Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства». /т.1 а.с.15/

Згідно з ч.ч.1-3 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства перебуває в стані припинення з 24.12.2015р. /а.с.82/

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

При цьому, пунктами 2-3 вищезазначеної постанови передбачено погодитися з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно з додатком 2, та установлено, що правонаступником майна територіальних органів Державного агентства рибного господарства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є зазначене Агентство. Державному агентству рибного господарства доручено забезпечити здійснення територіальними органами, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, функцій та повноважень, покладених на зазначені органи, до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства.

Тобто, у вказані постанові Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» йдеться про ліквідацію Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з подальшим переданням його майна Державному агентству рибного господарства, а функцій та повноважень його структурному підрозділу, у даному випадку Управлінню Державного агентства рибного господарства у Одеській області.

Так, в постановах від 04.06.2014р. (справа 21- 8а14), від 27.05.2014р. (справа 21-108а14), від 28.10.2014р. (справа 21- 484а14) Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів на підтвердження вчасного пропонування позивачу переведення до Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, та відмови позивача від такої пропозиції, що свідчить про порушення відповідачем ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу».

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що з метою, вивільнення працівників з дотриманням чинного законодавства про працю та державну службу, сприяючи працевлаштуванню працівників, Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства ініціювало запрошення на переведення позивача до Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, проте ОСОБА_1 відмовився від вказаної посади, що підтверджується листом вих.№2-7-16/131-19 від 16.01.2019р. (надійшов до відповідача - 17.01.2019р.), оскільки вказаний лист отримано вже після звільнення ОСОБА_1 з посади 10.01.2019р. /т.1 а.с.125/

Тобто, на момент винесення оскаржуваного наказу від 10.01.2019р. №19-О «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» у відповідача були відсутні докази надання пропозиції та відмови позивача від іншої посади.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилань відповідача на факт відсутності позивача на роботі у лютому місяці 2019р., як на обґрунтування прийняття оскаржуваного наказу, оскільки позивача було звільнено на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а не у зв`язку з прогулом.

Відтак, наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 10.01.2019р. № 9-0 «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» винесено з порушенням приписів чинного законодавства про державну службу, а тому він є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи встановлення протиправності звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, він підлягає поновленню на посаді зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 11.01.2019р. (наступний день після звільнення) по 18.07.2019р. (день ухвалення рішення судом першої інстанції).

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абз.3 п.3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Разом з тим, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2017р. у справі №815/4849/17 за два попередні місяці, що передують звільненню липень-серпень 2017р. ОСОБА_1 отримано заробітну плату у розмірі 6959,08грн., з урахуванням 43 робочих днів, середньоденний заробіток складав 161,84грн. (6959,08/43).

Оскільки вимушений прогул позивача з 11.01.2019р. (наступний день після звільнення) по 18.07.2019р. (день ухвалення рішення судом першої інстанції) складає 129 робочих днів, то середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 20877,36грн. (129*161,84).

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період роботи з 20.12.2017р. по 10.01.2019р. у загальному розмірі 42563,92грн., колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право серед іншого на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу.

Згідно ч.ч.1,2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Вимогами ст.3-1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про встановлення законодавством залежності розміру заробітної плати працівника, зокрема державного службовця, від виконаного ним обсягу роботи.

Наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008р. №489 затверджено та введено в дію з 01.01.2009р. типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, що додаються, зокрема, П-5 «Табель обліку використання робочого часу».

Так, відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 у період з 20.12.2017р. по 10.01.2019р. жодного дня не з`являвся на робоче місце, що зафіксовано в табелях обліку використаного робочого часу, згідно яких кількість відпрацьованих годин « 0». /т.1 а.с.194/

Разом з тим, на підтвердження вказаних доводів відповідачем не надано суду відповідних табелів обліку використаного робочого часу у період з 20.12.2017р. по 10.01.2019р.

Як вбачається з довідки про заробітну плату від 01.02.2019р. №40, ОСОБА_1 у період з грудня 2017р. по 10.01.2019р. не нараховувалась заробітна плата. /т.1 а.с.118/

Отже, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати у період з 20.12.2017р. по 10.01.2019р.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абз.3 п.3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки вимушений прогул позивача з 20.12.2017р. по 10.01.2019р., складає 263 робочих днів, середньоденний заробіток складає 161,84грн., то середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 42563,92грн. (263*161,84).

Щодо позовних вимог про стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану основну щорічну відпустку кількістю 40 календарних днів (разом), компенсації за 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15.09.2017р. по 14.09.2018р., компенсації за 10 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15.09.2018р. по 10.01.2019р.; та компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби кількістю 1 календарний день, а також стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані позовні вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки спір, що вирішується в даній адміністративній справі стосується саме щодо протиправного звільнення позивача з посади та поновлення його на роботі, разом з тим вказані позовні вимоги стосуються відповідних виплат позивачу під час звільнення.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.01.2010р., заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994р., серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та вирішив справу по суті правильно, тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.