Справа № 500/183/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10323/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року, ухвалене суддею Осташ А.В. у м. Тернополі о 11:43, повний текст якого складений 22 вересня 2019 року, у справі №500/183/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Донецькій області, у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2017 по 30.10.2018 в сумі 267 550,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що при звільненні з посади старшого оперуповноваженого з ОВС другого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного управління ДФС відповідачем проведено всі неоспорювані виплати заробітної плати, які йому належали відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України. Однак, у лютому 2018 року з даних довідки про грошове забезпечення, виданої відповідачем на вимогу ОСОБА_1 , позивачем виявлено, що з його грошового забезпечення всупереч вимог пп.1.7 п.16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України утримано військовий збір. Оскільки в день звільнення не були сплачені всі належні суми, позивач вказує на наявність підстав для стягнення на його користь за рахунок роботодавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки до фінансового підрозділу відповідача не було надано документів на підтвердження статусу особи, яка бере безпосередню участь в антитерористичній операції, необхідних для застосування пільги з оподаткування військовим збором, судом першої інстанції не встановлено в діях відповідача вини щодо повернення утриманого військового збору з грошового забезпечення не в день звільнення, а після отримання підтверджуючих документів, передбачених Постановою №1161.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Крім того, зауважує, що на розгляд суду було надано копію довідки, виданої ГУ ДФС у Донецькій області від 04.01.2018 №24/5-99-41, в якій згадано накази, які дають право на пільгу з оподаткування військовим збором, що, на думку скаржника, свідчило про їх наявність в ГУ ДФС у Донецькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача (в режимі відеоконференції), обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 16.06.2017 по 19.10.2017 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного Управління ДФС у Донецькій області.

На звернення позивача від 17.09.2018 про повернення утриманого військового збору та проведення перерахунку і виплати заробітної плати з врахуванням роботи надурочний час, до якого позивачем додано копії витягів наказів про прибуття (вибуття) до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, та сканкопії інструктажів, графіків, журналів видачі печаток та бейджів на СD лиску, Головним управлінням ДФС у Донецькій області листом № 46916/10/05-99-05-02-31 від 22.10.2018 за наслідками розгляду звернення, зареєстрованого за №М/315 від 26.09.2018, повідомлено про проведення перерахунку на підставі додатково наданих документів з застосуванням пільги з оподаткування військовим збором та проінформовано, що кошти будуть зараховані на картковий рахунок заявника при виплаті працівникам ГУ ДФС у Донецькій області зарплати за жовтень 2018 року (т.1 а.с. 19-20, 47-48).

Повернення утриманого військового збору з грошового забезпечення за час служби в Головному управлінні ДФС у Донецькій області з 16.06.2017 по 19.10.2017 відповідачем проведено 30.10.2018.

09.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного Управління ДФС у Донецькій області з заявою, у якій, покликаючись на виплату неоспорюваних сум заробітної плати із затримкою, просив виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 270240 грн (т.1 а.с. 55).

Листом Головного управління ДФС у Донецькій області від 23.11.2018 №53405/10/05-99-05-02-31 ОСОБА_1 роз`яснено, що з урахуванням положень Постанови №1161, в день звільнення йому проведено виплату всіх сум, належних від Головного Управління ДФС у Донецькій області (т.1 а.с. 56-57).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення з ним повного розрахунку при звільненні протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава гарантує військовослужбовцям, зокрема, грошове забезпечення, до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, нормами Закону №2011-ХІІ не врегульовано питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні та їх правових наслідків.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Приписами статті 4 Кодексу законів про працю України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2017 по 30.10.2018, покликаючись на неправомірну виплату грошового забезпечення після звільнення без застосування податкової пільги, як особі, доходи якої не підлягають оподаткуванню військовим збором.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З наявних в матеріалах справи доказів колегією суддів встановлено, що у період з 16.06.2017 по 19.10.2019 ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області. Протягом служби позивачу виплачувалось грошове забезпечення, з якого утримувався військовий збір, що підтверджується довідкою про суми нарахованого грошового забезпечення та суми утриманих та сплачених з нього податків та зборів Головного управління ДФС у Донецькій області №10-05-99-05-02-21 від 05.03.2019.

В силу приписів пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп.1.2).

Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції. Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України (пп. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України)

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 "Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором" установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції.

Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків (абз.2 Постанови №1161 у редакції, що діяла на час спірних правовідносин).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними в межах спірних правовідносин є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку у зв`язку підтвердженням статусу особи, на яку поширюються пільги з оподаткування військовим збором.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються доводи позивача про незастосування до отримуваного ним грошового забезпечення пільги з оподаткування військовим збором.

Водночас, колегія суддів зауважує, що наведені обставини зумовлені невиконанням вимоги Постанови №1161 щодо підтверження статусу позивача як особи, доходи якого не підлягають оподаткуванню військовим збором.

Судом встановлено, що до фінансового підрозділу не було надано копії витягів із наказів першого заступника керівника Антитерорнстичного центру при Службі безпеки про залучення з 16.06.2017, та з 19.10.2017 про вибуття ОСОБА_1 зі складу сил, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, як це передбачено у Постанові №1161.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першоі інстанції про відсутність вини Головного управління ДФС у Донецькій області при поверненні утриманого військового збору з грошового забезпечення за час служби в Головному управлінні у Донецькій області не в день звільнення, а 30.10.2018, тобто після скерування позивачем відповідних документів, необхідних для застосування до грошового забезпечення позивача пільги з оподаткування військовим збором, які передбачені постановою №1161 (т.1 а.с. 47-48).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 , звернені Головного управління ДФС у Донецькій області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є безпідставними, необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 500/183/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 11.12.2019.