Справа № 440/1653/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 р.Справа № 440/1653/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватної агрофірми "Агроінвест" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 27.08.19 року по справі № 440/1653/19

за позовом Приватної агрофірми "Агроінвест"

до Управління Держпраці у Полтавській області

про скасування припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватна агрофірма "Агроінвест" звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати припис №ПЛ3955/154/АВ/П від 09.04.2019 та постанову № ПЛ3955/154/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 02.05.2019 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що фактична виплата коштів ОСОБА_1 не була здійснена у зв`язку з утриманням на користь позивача завданих ОСОБА_1 збитків ПА "Агроінвест" внаслідок викрадення ним паливно-мастильних матеріалів. Вважає, що його дії, які полягали у невиплаті належних працівнику ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, необхідно кваліфікувати за абз. 3 ч. 2. ст. 265 КЗпП України, як порушення строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, а не згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України - недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, як зробив відповідач. Отже, з викладених підстав вважає необґрунтованими та безпідставними оскаржуваніприпис №ПЛ3955/154/АВ/П від 09.04.2019 року та постанову № ПЛ3955/154/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 02.05.2019 року.

15 серпня 2019 року рішенням Полтавського окружного адміністративного судувідмовлено в задоволенні позову Приватної агрофірми "Агроінвест" до Управління Держпраці в Полтавській області.

Заходи забезпечення позову - скасовано.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Посилається на той факт, що судом першої інрстанції не надано належної оццінки доводам позивача про те, що дії, які полягали у невиплаті належних працівнику ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, необхідно кваліфікувати за абз. 3 ч. 2. ст. 265 КЗпП України, як порушення строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, а не згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України - недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, як зробив відповідач. Отже, з викладених підстав вважає необґрунтованими та безпідставними оскаржуваніприпис №ПЛ3955/154/АВ/П від 09.04.2019 року та постанову № ПЛ3955/154/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 02.05.2019 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач по справі був належним чином повідомлений про час та дату слухання справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ПА "Агроінвест" () є юридичною особою, зареєстрованою 15.02.2000, основним видом економічної діяльності якої є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур (а.с. 10).

02.04.2019 першим заступником начальника Управління Держпраці у Полтавській області видано наказ №78П "Про проведення заходів державного контролю", яким, зокрема, наказано провести інспекційне відвідування ПА "Агроінвест" з питань додержання законодавства про працю у зв`язку з надходженням звернення ОСОБА_2 від 01.04.2019 № 16-Б567/06 (а.с. 42).

03.04.2019 першим заступником начальника Управління Держпраці у Полтавській області оформлено направлення за номером №684 на проведення заходу державного контролю, яким проведення інспекційного відвідування ПА "Агроінвест" на предмет додержання нею вимог законодавства про працю доручено головному державному інспектору Гармаш С.М. (а.с. 41).

Копію вказаного направлення 05.04.2019 вручено уповноваженій особі відповідача, про що свідчить підпис останнього на направленні (а.с.41).

У період з 08 по 09 квітня 2019 року інспектором праці проведено інспекційне відвідування ПА "Агроінвест", за наслідками якого складено акт №ПЛ3955/154/АВ від 09.04.2019, яким, зокрема, зафіксовано порушення вимог ч. 1 ст. 128 та ст. 129 КЗпП України щодо обмеження розміру відрахувань із заробітної плати та заборони відрахувань з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат.

09.04.2019 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень № ПЛ3955/154/АВ/П (а.с. 12) .

02.05.2019 Управлінням Держпраці у Полтавській області та прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 02.05.2019 №ПЛ3955/154/АВ/П/ПТ/МГ-ФС в сумі 41 730 грн за порушення ч.1 ст.121, 129 КЗпП України (а.с.20).

Позивач, не погодившись з відповідними приписом та постановою, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи з задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не підтверджено правомірності утримання позивачем належних працівнику ОСОБА_1 виплат при звільненні, оскільки вина ОСОБА_1 у крадіжці майна позивача не була доведена у встановленому чинним законодавством порядку, а тому відсутні правові підстави для самостійного стягнення позивачем з працівника завданих збитків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 4 Закону України "Про охорону праці" визначено, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Крім того, здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначені Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі-Порядок № 295).

Відповідно до п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування провадяться, зокрема, за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення).

Відповідно до п.1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

В цьому випадку Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та має права на здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, на час проведення інспекційного відвідування визначалась Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 295 від 26 квітня 2017 року (далі - Порядок № 295). Даний Порядок був чинний на момент проведення інспекційного відвідування ПА "Агроінвест".

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені в підпункті 3 пункту 5 Порядку №295, відповідно до якого інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 пункту 5.

Статтею 3 Закону України "Про особливості здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності" передбачено, що здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб здійснюються органами державного нагляду (контролю), їх посадовими особами, які проводять планові та позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням санітарного законодавства, законодавства про працю, зайнятість (у тому числі зайнятість та працевлаштування інвалідів), про рекламу щодо реклами про вакансії (прийом на роботу), про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати матеріального забезпечення страхових виплат, надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17 липня 2013 року (надалі - Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади .

Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу (пункт 8 Порядку № 509).

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Згідно частиною 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно зі статтею 128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Статтею 129 КЗпП України передбачено, що не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

Абзацем 3 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Постанова Кабінету міністрів України від 26.04.2017 № 295 визнана нечинною рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 826/8917/17.

Відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Враховуючи те, що інспекційне відвідування позивача було здійснено до винесення рішення про визнання Постанови Кабінету міністрів України від 26.04.2017 № 295 нечинною, дії відповідача щодо проведення перевірки на підставі Порядку № 295,колегія суддів вважає правомірними.

За таких обставин, доводи позивача про порушення відповідачем порядку проведення інспектування у зв`язку з тим, що воно проведено відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, що визнаний нечинним, колегія суддів вважає безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення оскаржуваних рішень стало виявлення під час перевірки порушень позивачем вимог трудового законодавства щодо обов`язку роботодавця виплатити працівникові всі належні йому суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку під час звільнення.

Застосовуючи до позивача штрафні санкції, відповідач виходив з того, що виявлені під час інспекційного відвідування порушення є недотримання підприємством мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Доводи апелянта про те, що компенсація за невикористану відпустку не є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, а отже за її невиплату позивач може бути притягнутий до відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Глава VІІІ КЗпП України, що має назву "Гарантії та компенсації", містить перелік гарантій, що забезпечуються працівникам. Зокрема, статтею 127 КЗпП України, передбачена така гарантія, як обмеження відрахувань із заробітної плати, а статтею 129 КЗпП України передбачена така гарантія, як заборона відрахувань з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат.

Відповідно до статті 129 КЗпП України, не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

З огляду на зазначені нори, колегія суддів вказує на право особи на компенсацію, зокрема невикористаної щорічної відпустки, відноситься до мінімальної державної гарантії в оплаті праці, так само як і право на отримання заробітної плати. У зв`язку з викладеним, порушення право особи на отримання заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку є недотриманням підприємством мінімальних державних гарантій в оплаті праці, відповідальність за що передбачена саме абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем не заперечується факт утримання належних працівнику ОСОБА_1 виплат при звільненні мало місце у зв`язку з розкраданням цим працівником паливно-мастильних матеріалів, що спричинило матеріальних збитків ПА "Агроінвест".

Однак судом під час розгляду справи встановлено, що остаточного рішення у кримінальному провадженні № 0000047 від 21.02.2019, порушеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки дизельного палива на загальну суму 35 148 грн, немає.

Факт вчинення працівником ПА "Агроінвест" ОСОБА_1 крадіжки майна підприємства жодним чином не доведений.

Отже відсутні взагалі будь-які правові підстави для самочинного стягнення підприємством з працівника завданих збитків доти, поки його вина у крадіжці не буде доведена у встановленому чинним законодавством порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, не здійснивши виплату працівнику ОСОБА_1 сум заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку під час його звільнення, допустив порушення вказаних вище норм КЗпП України (статей 128 та 129 КЗпП України), у зв`язку з чим Управлінням Держпраці у Полтавській області правомірно винесено припис про усунення виявлених порушень №ПЛ 3955/154/АВ/П від 09.04.2019 та накладено штраф у розмірі 41 730 грн, про що винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № ПЛ3955/154/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 02.05.2019.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надані належні докази на обґрунтування правомірності винесення постанови № СМ 20/660/Н/СП-ФС від 11.02.2019 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрпроммонтаж".

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача по справі.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316 , 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватної агрофірми "Агроінвест" залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі № 440/1653/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 11.12.2019 року