Справа № 540/1483/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1483/19

Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І. Дата і місце ухвалення: 30.09.2019р., м. Херсон Дата виготовлення повного тексту: 07.10.2019р.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

при секретарі - Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення від 18.06.2019р. №1054-о, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 18.06.2019р. №1054-о про звільнення позивача з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Херсонській області Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі та податкової міліції ДФС України за підпунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 в податковій міліції ДФС України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Херсонській області Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі та податкової міліції ДФС України з 19.06.2019р.;

- стягнути з ДФС України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовував тим, що наказ ДФС України від 18.06.2019р. №1054-о є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем звільнено ОСОБА_1 із займаної посади та з органів податкової міліції без дотримання встановленого порядку вивільнення працівника, передбаченого діючим законодавством. Зокрема, в порушення підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. №114, та ч.3 ст.49-2 КЗпП України, позивача не було переведено на запропоновану йому посаду, з якою він погодився. Крім цього, позивач стверджував, що протягом періоду попередження про звільнення в Головному управлінні ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі були наявні інші вакантні посади; ДФС України не вживало жодних заходів по переведенню на запропоновану посаду або іншу вакантну посаду та тричі проігнорувала листи Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі щодо переведення ОСОБА_1 на іншу посаду; протягом строку попередження в ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі приймалися на службу інші працівники. У зв`язку з цим, позивач вважає, що він повинен бути поновлений на посаді з виплатою на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови Державної фіскальної служби України від 18.06.2019р. №1054-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 в податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Херсонській області Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі та податкової міліції Державної фіскальної служби України з 19.06.2019р.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.06.2019р. по 30.09.2019р. включно у розмірі 33815,81 грн. з відрахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на раніше займаній ним посаді та стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 7514,56 грн. з відрахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ДФС України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, не правильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення від 30.09.2019р. та прийняти нове судове рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що Державною фіскальною службою України дотримано процедуру вивільнення працівника із займаної посади через скорочення штатів, передбачену Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. №114, та Кодексом законів про працю України. Зокрема, ОСОБА_1 було письмово попереджено про наступне звільнення та запропоновано йому іншу посаду.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ДФС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив службу в ДФС України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Херсонській області Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі.

Наказом ДФС України від 06.06.2018р. №356 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС» введено в дію зміни до структур головних управлінь ДФС в областях, Головного управління ДФС у м.Києві, Офісу великих платників податків ДФС, митниць ДФС (далі Зміни до структур) та структуру Департаменту податкових та митних експертиз ДФС. Зміни до структури головних управлінь ДФС в областях полягали у ліквідації у їх складі підрозділів внутрішньої безпеки.

Наказом ДФС України від 09.07.2018р. №436 «Про здійснення заходів» зобов`язано начальників головних управлінь ДФС в областях одночасно з попередженням про наступні вивільнення, із врахуванням переважного права на залишення на роботі, запропонувати особам начальницького складу підрозділів внутрішньої безпеки іншу роботу відповідно до абзацу 3 статті 49-2 КЗпП, а також за наявності вакантних посад відповідного рівня кваліфікації - протягом усього двомісячного строку попередження.

Наказом Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 09.08.2018р. №55-ф введено в дію Перелік змін №1 до штатного розпису на 2018 рік.

У зв`язку з ліквідацією відділу внутрішньої безпеки, на виконання вимог наказів від 09.07.2018р. №436, від 09.08.2018р. №55-ф, ОСОБА_1 10.08.2018р. ознайомлено з попередженням про наступне звільнення із займаної посади та податкової міліції згідно з пп. «г» п.64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Того ж дня позивачу запропоновано посаду старшого інспектора з особливих доручень штабу оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, з якою ОСОБА_1 погодився.

У зв`язку з тим, що звільнення з посад управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС належить до компетенції голови ДФС України, листом від 10.10.2018р. за №5246/21-22-04-33 Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі направило до ДФС України матеріали щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та зарахування його у розпорядження Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на строк до двох місяців.

Одночасно, наказом Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 10.10.2018р. №516-о дату наступного звільнення перенесено до 09 листопада 2019 року.

Станом на 09.11.2018р. до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі з ДФС України жодних матеріалів стосовно звільнення позивача із займаної посади не надходило.

У зв`язку з цим, наказом Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 09.11.2018р. №590-о дату наступного звільнення ОСОБА_1 перенесено на 10 грудня 2018 року.

При цьому, листом від 16.11.2018р. за №5987/21-22-04-33 Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі повторно направлено до ДФС України матеріали щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та зарахування його у розпорядження Головного управління на строк до двох місяців.

Через ненадходження від ДФС України інформації щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 , листом від 29.03.2019р. за №1997/8/21-22-04-01-11 до ДФС України Головним управлінням знову було направлено запит щодо надання інформації про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Дату наступного звільнення позивача неодноразово переносили наказами від 10.12.2018р. №654-о, від 14.01.2019р. №24-о, від 14.02.2019р. №74-о, від 14.03.2019р. №110-о, від 15.04.2019р. №143-о, від 15.05.2019р. №192-о, від 14.06.2019р. №235-о до вирішення питання по суті та отримання відповідного наказу ДФС України.

Наказом ДФС України від 18.06.2019р. №1054-о звільнено з посади та податкової міліції ДФС України у запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення підполковника податкової міліції ОСОБА_1., старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Херсонській області Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі; доручено Головному управлінню забезпечити ознайомлення ОСОБА_1 з цим наказом.

На виконання вимог наказу ДФС України від 18.06.2019р. №1054-о Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі видало наказ від 19.06.2019р. №241-о «Про оголошення наказу ДФС України від 18.06.2019р. №1054-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Не погоджуючись з правомірністю наказу ДФС України від 18.06.2019р. №1054-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може бути звільнений за підпунктом «г» (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) пункту 64 Положення №114, оскільки відповідачами жодним чином не вживалися заходи для використання позивача на службі, але на іншій посаді. При цьому, суд першої інстанції встановив, що станом на день попередження позивача про наступне вивільнення та на дату прийняття оскаржуваного наказу про звільнення в Головному управлінні ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі були наявні вакантні посади.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. № 114.

Підпунктом «г» пункту 64 вказаного Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

При цьому, порядок звільнення осіб у зв`язку із скороченням штату, Положенням не визначений.

У відповідності до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

З правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 07.05.2002р. №8-рп/202 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України статусу, посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII) (3723-12) слідує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення адміністративних спорів із публічної служби пріоритетними для застосування є норми спеціальних законів, а в питаннях, не врегульованих спеціальним законодавством, підлягають застосуванню норми трудового законодавства. Тобто, до спірних правовідносин, на переконання суду, мають застосовуватись в тому числі і норми Кодексу законів про працю України в питаннях, що не врегульовані нормами спеціальних законів.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 статті 40 Кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Учасниками справи не заперечується, що на підставі наказів від 09.07.2018р. №436, від 09.08.2018р. №55-ф були ліквідовані підрозділи внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у складі Головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби. Тобто, відбулось скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У постановах Верховного суду України від 19.05.2015 року по справі №21 -107а 15, від 22.12.2015 року по справі № 826/14834/14 зроблено правові висновки про те, що відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавець зобов`язаний запропонувати йому всі наявні вакантні посади, які той може обіймати, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі.

З викладеного слідує, що однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Виходячи із системного аналізу п.1 ч.1 та ч.2 ст.40, ч.2 ст.49-2 КЗпП України, з метою забезпечення цієї гарантії, на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

За приписами ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював. Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Таким чином, Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі зобов`язане було запропонувати позивачу вакантні посади з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків тощо.

В той же час, після ознайомлення позивача з наказом від 10.08.2018р. №263-о «Про попередження щодо наступного звільнення», ОСОБА_1 було запропоновано посаду старшого інспектора з особливих доручень штабу оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі, з якою він відразу ж погодився.

Однак, незважаючи на вказану обставину, ДФС України на протязі більше 10 місяців не приймала рішення щодо вирішення питання подальшого працевлаштування ОСОБА_1 , та прийняла наказ від 18.06.2019р. №1054-о про звільнення його з посади через скорочення штатів.

Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких частина 2 статті 77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ними рішень, не надано доказів пропонування ОСОБА_1 всіх вакантних посад, протягом вказаного періоду, яких налічувалося 15, а також доказів подальшої відмови останнього від запропонованої йому посади старшого інспектора з особливих доручень штабу оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі, з якою він попередньо погодився.

Відповідачами, також, не надано доказів щодо відсутності можливості подальшого використання позивача на службі; не з`ясовувалось питання про те, чи має позивач переважне право на залишення на роботі.

Колегія суддів наголошує, що коли йдеться про кількісне скорочення посад (штатних одиниць) роботодавець повинен з`ясувати хто з працівників має переважне право на залишення на роботі, у відповідності до вимог ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Питання щодо працевлаштування та переважного права на залишення на роботі взаємопов`язані і якщо дійде до ухвалення рішення про звільнення працівника із займаної посади, то правова оцінка дотримання процедури цього звільнення стосуватиметься не тільки того, чи виконав роботодавець обов`язок щодо працевлаштування, але і щодо того, чи врахував він переважне право на залишення на роботі.

Зміст відзиву проти позову та апеляційної скарги є ідентичними та ґрунтуються лише на констатації виконання Головним управлінням ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі вимог законодавства в частині попередження позивача про наступне вивільнення та пропонування ОСОБА_1 вакантної посади, з якою останній погодився.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не може бути звільнений за підпунктом «г» пункту 64 Положення №114, оскільки відповідачами фактично не вжито заходів для використання позивача на службі, але на іншій посаді, за наявності такої можливості.

Відповідно до п. 24. Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Згідно статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Колегія суддів звертає увагу, що ДФС України у своїй апеляційній скарзі не оскаржує висновків суду стосовно визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який має бути сплачений позивачу при поновленні на посаду.

З огляду на встановлену неправомірність дій відповідача при звільненні позивача зі служби, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про поновлення останнього на раніше займаній посаді та службі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по день прийняття рішення судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги ДФС України та скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також, під час розгляду в суді апеляційної інстанції, позивачем заявлено клопотання розподіл судових витрат, а саме щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Згідно ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається із наданих до клопотання матеріалів, позивачем долучено докази, що підтверджують судові витрати, а саме договір від 20.06.2019 року про надання правової допомоги, акт приймання передачі наданих за договором послуг правової допомоги та квитанція про сплату відповідних сум позивачем за договором, що відповідно до норм ст. 134 КАС України підтверджують заявлені позивачем вимоги щодо стягнення судового збору на правничу допомогу під час розгляду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8 ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 грудня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук