Справа № 640/9249/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9249/19
П О С Т АН О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаль М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, суддя Кузьменко А.І., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного Управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 07 травня 2019 року №57752/Ч/26-15-17-02-11 про відмову у звільненні майна з-під арешту податкової застави; про зобов`язання відповідача звільнити з податкової застави легковий автомобіль марки Мазда, модель 6, державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДФС у м Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що представник позивачки ОСОБА_1 26 квітня 2019 року звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві із заявою про звільнення майна із податкової застави, у якій просив, зокрема, звільнити з податкової застави легковий автомобіль марки Mazda, модель 6, шасі № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон".

В обґрунтування даної заяви представник позивача повідомив, що автомобіль марки Mazda, модель 6, шасі № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 з 17 березня 2017 року перебуває на праві приватної власності ОСОБА_1 , а тому підлягає звільненню з-під податкової застави.

За результатами розгляду вказаної заяви Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві листом від 07 травня 2019 року №57752/Ч/26-15-17-02-11 повідомило, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та його виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України. У зв`язку з цим, питання щодо звільнення майна, що перебуває у податковій заставі, буде розглянуто Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві після підтвердження настання вказаних обставин.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Зміст податкової застави врегульовано вимогами статті 88 Податкового кодексу України. Так, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Отже, право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Згідно з п. 87.3 статті 83 Податкового Кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків, зокрема, майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.

Таким чином, у податкову заставу може бути описано майно, яке належить платнику податків на праві власності та перебуває у його користуванні.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи 17 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу №003035/01, пунктом 1.1 якого визначено, що цей договір укладений відповідно до пункту 11.2 договору фінансового лізингу №003035 від 11 листопада 2015 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон" та ОСОБА_1 , відповідно до якого лізингоотримувач має право придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його викупній (залишковій) вартості за окремо укладеним договором купівлі-продажу.

Пунктом 2.1 зазначеного договору купівлі-продажу визначено, що перехід права власності відбувається після підписання сторонами акту приймання-передачі транспортного засобу, який є невід`ємною частиною цього договору.

В матеріалах справи міститься копія акту приймання-передачі транспортного засобу (машини) №003035/01 від 17 березня 2017 року, яким підтверджується, що автомобіль марки Mazda, модель 6, шасі № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 з 17 березня 2017 року належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки Mazda, модель 6, шасі № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 .

Вказане судове рішення від 19 грудня 2017 року набрало законної сили 29 березня 2018 року.

Окрім того, право власності на автомобіль за позивачкою підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - спірного автомобіля.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що обтяження належного позивачу майна податковою заставою порушує майнові права ОСОБА_1 .

Питання припинення податкової застави врегульовано вимогами статті 93 Податкового кодексу України.

Так, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Розділом VI Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2017 року №586, визначено аналогічні підстави для припинення податкової застави.

Матеріалами справи підтверджується, що з 17 березня 2017 року ОСОБА_1 набула права приватної власності на легковий автомобіль марки Mazda, модель 6, шасі № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 , а отже такий автомобіль не може бути предметом погашення за податковий борг, який обліковується за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" і тому обтяження вказаного автомобіля, належного позивачу на праві власності, податковою заставою є безпідставним та таке майно підлягає звільненню з-під податкової застави.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.