Справа № 826/14088/15
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року (розглянута у порядку письмового провадження, м.Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оприлюдненого 10 липня 2015 року на веб-порталі Департаменту у вигляді електронної таблиці, яким нерухоме майно, на яке ОСОБА_1 набула право власності на підставі договорів купівлі-продажу від 24 січня 2014 року, розташованих на земельних ділянках за адресами: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , підлягає примусовому демонтажу;

- заборонити Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати управлінські рішення щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , розміщених на земельних ділянках за адресами: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , пов`язаних з позбавленням ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно чи обмеженням у його здійсненні.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.12.2018 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, з вказівкою щодо перевірки спірних об`єктів на предмет їх віднесення до об`єктів нерухомості.

04.02.2019 позивачем подано заяву про зміну предмету позову в наступній редакції:

визнати протиправними та скасувати приписи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища ВО КМР (КМДА) від 14.10.2014 № 1412232 та від 29.10.2014 № 1412633;

визнати протиправними та скасувати пункт № 44 та пункт № 52 доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища ВО КМР (КМДА) від 15.08.2015 № 064-8405.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року заяву позивача про зміну предмету позову (вх. №03-14/12523/19 від 04.02.2019) залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, надано час протягом 5 днів з дня отримання вказаної ухвали для усунення вказаних недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

16.10.2019 року від позивача надійшла заява на усунення недоліків, встановлених ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2019.

Як слідує з поданої заяви, позивачка вказує як на причину пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами в їх редакції від 04.02.2019, викладеними в заяві про зміну предмету позову те, що вона була позбавлена процесуального права змінити предмет позову або підставу первинного позову, оскільки 17.08.2015 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження. А згідно ч. 1 ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній станом на 17.08.2015) позивач мав право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Суд зауважує, що будь - яких доказів того, що позивачка зверталася до суду з заявою про зміну підстав чи предмету позову в 2015 році, однак суд не прийняв таку заяву до клопотання про поновлення строку суду не надано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовними вимогами викладеними в заяві про зміну предмету позову від 04.02.2019 та позовні вимоги ОСОБА_1 викладені в заяві про зміну предмету позову від 04.02.2019 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просив дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відсутності заяви про поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що 04.02.2019 позивачем подано заяву про зміну предмету позову в наступній редакції: визнати протиправними та скасувати приписи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища ВО КМР (КМДА) від 14.10.2014 № 1412232 та від 29.10.2014 № 1412633; визнати протиправними та скасувати пункт № 44 та пункт № 52 доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища ВО КМР (КМДА) від 15.08.2015 № 064-8405.

Надаючи правову оцінку зазначеним вище обставинам та заяві про зміну предмету позову, колегія суддів зазначає наступне.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього КАС України, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Як вбачається з заяви про зміну предмету позову від 04.02.2019, позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень датовані 2014 та 2015 роками, тобто з пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Відтак, встановлено, не відповідність додержання позивачем вимог ст. 161 КАС України, а саме відсутності заяви про поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо наявності наявність підстав для залишення заяви про зміну предмету позову без руху.

16.10.2019 від позивача надійшла заява на усунення недоліків, встановлених ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2019.

Як слідує з поданої заяви, позивачка вказує як на причину пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами в їх редакції від 04.02.2019, викладеними в заяві про зміну предмету позову те, що вона була позбавлена процесуального права змінити предмет позову або підставу первинного позову, оскільки 17.08.2015 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження. А згідно ч. 1 ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній станом на 17.08.2015) позивач мав право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Суд зауважує, що будь - яких доказів того, що позивачка зверталася до суду з заявою про зміну підстав чи предмету позову в 2015 році, однак суд не прийняв таку заяву до клопотання про поновлення строку суду не надано.

Щодо питання про застосовування наслідків пропуску строку звернення та клопотання про визнання його поважним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 122 КАС України (чинній на момент подачі заяви про зміну предметну позову) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «Право на справедливий суд», одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Так, у справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Щодо посилання позивача на те, що позбавлена процесуального права на подання позовних вимог щодо оскарження припису та доручення датованих 2014, 2015 роками, враховуючи положення КАС України в чинній на той час редакції, які не передбачали подання таких заяв після переходу справи у письмовому провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції вважає зазначені вище посилання не обґрунтованими та безпідставними та зазначає, що будь - яких доказів на підтвердження того, що такі позовні вимоги заявлялися шляхом подачі відповідної заяви, однак судом не прийняті чи повернуті позивачем не надані, що підтверджує необґрунтованість тверджень позивачки.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачці було достеменно відомо про такі рішення суб`єктів владних повноважень ще в 2015 році, про вказане свідчать матеріали справи № 826/14088/15, зокрема надані самою позивачкою копії оскаржуваних рішень в 2015 році, а також, наявність цивільної справи № 757/61979/16-ц, відповідно до якої предметом розгляду є дії відповідачів по демонтажу приміщення позивачки.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду більш ніж 3 роки поважними.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З системного аналізу наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, обставини, які надавали б суду підстави вважати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними відсутні.

Згідно з п. 8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3, 4 ст. 123 цього Кодексу.

Також, колегія суддів звертає увагу на положення п.12 ч.1 ст. 294 КАС України відповідно до яких окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.

Враховуючи викладене, судом не встановлено обставин, які надавали б суду підстави вважати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними, оскільки у позивача було достатньо часу для реалізації права на судовий захист, з урахуванням наявних матеріалів у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивачки про визнання поважними причин пропуску звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 11 грудня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаля