Справа № 320/2049/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2049/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради Київської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вишгородської міської ради Київської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення Вишгородської міської ради Київської області №41/45 від 03.07.2018, що прийняте на сорок першій серії VІІ скликання "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 ".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року провадження у справі закрито.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача та інші учасники до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини пов`язані з захистом прав позивача щодо права приватної власності на земельну ділянку, а тому цей спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих відносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У постанові Верховного Суду від 12.07.2018 у справі № 296/7213/14-а зазначено, що не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, у якому правлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Таким чином, аналіз статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Вказана позиція суду повністю узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, яка була викладена в рішенні від 15.03.2018 р. у справі №800/414/17, де суд зазначив, що "при вирішенні питання щодо можливості застосування спеціальних правил КАС, передбачених для розгляду цієї категорії спорів, визначальним є предмет спору, тобто зміст (суть) актів, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а також суб`єктивний склад учасників спору. КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері майнових відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення №41/45 від 03.07.2018 р. не було враховано невідповідність площі земельної ділянки, відносно якої затверджено проект землеустрою, факти зміни землекористувачів.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Вишгородської міської ради №203 від 27.07.2001 р. "Про надання земельних ділянок громадянам в тимчасове користування для городництва" було припинено право користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,07 га по АДРЕСА_1 у зв`язку з відмовою та надано дану земельну ділянку в тимчасове користування для городництва ОСОБА_2 .

Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га (м. Вишгород, АДРЕСА_2 ) від 17.06.2005 р., виданого на підставі Рішення 18 сесії IV скликання Вишгородської м/ради від 21.10.2004 р. №18/4, одним із землекористувачів (сусідом по земельній ділянці зі сторони АДРЕСА_1 ) зазначено ОСОБА_3 .

24.02.2017 р. Вишгородською міською радою Київської області Двадцять першої сесії VII скликання (II пленарне засідання) було прийнято рішення №21/24, яким надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0700 га, яка розташована в АДРЕСА_3 .

Рішенням Вишгородської міської ради №41/45 від 03 липня 2018 року, яке прийняте на сорок першій сесії VII скликання "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 ", визначено:

1. "Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0488 га (кадастровий номер :01:122:6010) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_3 , за умови дотримання земельного, містобудівного законодавства та виконання вимог, викладених у пунктах 2-6 даного рішення.

6. Відповідальність за відповідність проекту землеустрою, доданих до нього матеріалів, висновку ГУ Держгеокадастру у Сумській області вимогам законодавства покласти на гр. ОСОБА_2 та відповідну землевпорядну організацію, що здійснювала розробку проекту землеустрою та його погодження.".

Підставою для прийняття такого рішення був проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 (площею 0,0488 га, кадастровий номер :01:122:6010) код - 01.03 - для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3 території Вишгородської міської ради АДРЕСА_3 .

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 133053401), яким за гр. ОСОБА_2 зареєстровано 27.07.2018 р. земельну ділянку кадастровий номер :01:122:6010 площею 0,0488 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_3 , що свідчить про набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, а саме: на підставі прийнятого Рішення Вишгородської міської ради за №41/45 від 03.07.2018 року про затвердження проекту землеустрою державним реєстратором Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області Сапон Сергієм Вікторовичем було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:122:6010) площею 0,0488 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина Україна, серія РВ ГУ МВС України в Київській області, країна громадянства: Україна, адреса: АДРЕСА_4 ) 27.07.2018 року, при цьому підставою для виникнення права власності було: відомості з ДЗК, серія та номер: 3568553, виданий 27.07.2018, видавник: Державний земельний кадастр; рішення органу місцевого самоврядування, Про затвердження проекту землеустрою, серія та номер: 41/45, виданий 03.07.2018, видавник: Вишгородська міська рада; витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер: НВ-018, виданий 28.02.2018, видавник: Відділ у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київської області.

Позивач стверджує, що відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку позивача у АДРЕСА_3 "для будівництва та обслуговування житлового будинку" від 17.06.2005, останній межує з земельною ділянкою, яку на підставі оскаржуваного рішення відповідача №41/45 від 03.07.2018 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 " було передано у власність гр. ОСОБА_2 ..

Пунктом 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Крім того, Велика палата Верховного суду в своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі № 820/2358/17 вважає, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншими особами, за якими зареєстровано право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявами інших осіб, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особами, які не заперечують законності дій державного реєстратора з реєстрації за ними права власності на частини цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер, а тому має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку