Справа № 205/7295/19(2а/205/177/19)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 205/7295/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року (суддя Остапенко Н.Г.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора взводу 2 роти 4 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Шемета Юрія Станіславовича

третя особа Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 891934 від 15.08.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що позивачем не спростовано належними доказами факт встановленого правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що інспектором взводу 2 роти 4 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Шеметом Юрієм Станіславовичем 15 серпня 2019 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 891934, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. у зв`язку з вчиненням останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2, чим порушив п. 33 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ПДР України не порушував, що може бути підтверджено окремими свідками іншими учасниками дорожнього руху.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, визначені дорожні знаки. Знак 2.2 встановлює правило «проїзд без зупинки заборонено». Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 15.08.2019 об 11:10 год. на перехресті вул. Ударників та Набережною Заводської у м. Дніпрі, водій транспортного засобу NOYOTA PRADO, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2, проїхавши без зупинки.

Згідно з поясненнями позивача, останній рухався з вул. Набережна Заводська на вул. Ударників, що унеможливлює об`єктивно скласти правову оцінку обвинувачення. Дорожній знак 2.2 встановлено при перетині залізнично-дорожнього переїзду, який обладнаний світлофорною сигналізацією, та подавав біло-місячний сигнал, що не забороняє рух транспортного засобу.

Вказані пояснення не спростовуються апелянтом.

Враховуючи обставини, що викладені позивачем та не спростовані відповідачем, суд апеляційної інстанції зазначає, що знак 2.2 є знаком пріоритету та дійсно забороняє перетин залізнично-дорожнього переїзду без зупинки транспортного засобу.

Разом з тим, пунктом 8.1 розділу 8 Правил дорожнього руху визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.3 встановлено, що сигнали світлофорів, крім жовтого миготливого, мають перевагу перед дорожніми знаками пріоритету.

Підпунктом 8.7.6 пункту 8 ПДР передбачено, що для регулювання руху на залізничних переїздах використовуються світлофори з двома червоними сигналами або одним біло-місячним і двома червоними, які мають такі значення: а) миготливі червоні сигнали забороняють рух транспортних засобів через переїзд; б) миготливий біло-місячний сигнал показує, що сигналізація справна і не забороняє руху транспортних засобів.

Відповідно до п. 8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Системний аналіз викладених норм права дає можливість дійти висновку, що вимога знаку 2.2 є безумовно обов`язковою для водія за відсутності на залізнично-дорожньому переїзді встановленого світлофору, який здійснює регулювання руху на вказаній ділянці дороги, або у випадку, коли такий світлофор не працює.

Відповідно до пояснень позивача, які не спростовані належними доказами відповідачем, працюючий світлофор встановлений на спірній ділянці дороги та подавав сигнал, який дозволяв рух транспортного засобу. За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач не допустив порушення Правил дорожнього руху.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять будь-якого доказу вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, проти якого останній заперечує, зокрема, щодо відсутності регулювання відповідного залізничного переїзду світлофором.

За приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, що сам факт винесення поліцейським постанови є належним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки поняття доказів та критерії доказування у справах про адміністративне правопорушення визначені статтею 251 КУпАП, серед яких відсутній такий спосіб доказування, як пояснення посадової особи, яка винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Також не є слушними доводи апелянта щодо не встановлення судом першої інстанції обставин у справі, а саме: щодо напрямку руху автомобіля, місця зупинки, організацію дорожнього руху на відповідній ділянці дороги, правові підстави встановлення дорожніх знаків, адже за приписами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України встановлено, що докази суду надають учасники справи.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Таким чином, саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, закон покладає обов`язок подати докази, які можуть спростувати протиправність оскаржуваного рішення, що не було здійснено останнім.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 316, 322, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 205/7295/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 10 грудня 2019 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова