Справа № 300/1752/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11582/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року, ухвалене суддею Остап`юком С.В. у м. Івано-Франківську в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 300/1752/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування до трудового стажу періоду роботи у малому приватному підприємстві «Лебідь» та відмови у призначенні пенсії; зобов`язати зарахувати до загального трудового стажу період роботи з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року до 21.12.2004 року; призначити з 05.04.2019 року пенсію за віком та виплатити недоплачену суму пенсії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 квітня 2019 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак, відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що є розбіжності в індивідуальних відомостях про застраховану особу за період з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року до 21.12.2004 року на посаді продавця в малому приватному підприємстві «Лебідь».

Позивачка вважає цю відмову відповідача протиправною та посилається на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Позивачка зазначила, що стаж роботи продавцем у малому приватному підприємстві «Лебідь» з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року до 21.12.2004 року підтверджений записами у трудовій книжці позивачки. З цих підстав позивачка вважає, що вимога відповідача про необхідність подання уточнюючої довідки про стаж роботи позивачки за цей період є безпідставною та такою, яка не ґрунтується на вимогах закону.

Позивачка вважає, що відповідач порушив її право на пенсію. На думку позивачки, захист порушеного можливий шляхом визнання відмови відповідача у призначенні пенсії протиправною та зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, зарахувавши стаж роботи продавцем у малому приватному підприємстві «Лебідь».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи та в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи у малому приватному підприємстві «Лебідь» з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року до 21.12.2004 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 період роботи в малому приватному підприємстві «Лебідь» з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року до 21.12.2004 року і призначити з 05.04.2019 року пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з виплатою невиплачених сум пенсії.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставин справи. Відповідач також вказує на те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про сплату страхових внесків за період роботи позивачки продавцем в малому приватному підприємстві «Лебідь» з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року до 21.12.2004 року. Тому, для призначення пенсії за віком, позивачка зобов`язана надати довідку про підтвердження наявного страхового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вважає, що, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, діяло в порядку, спосіб та в межах повноважень відповідного органу Пенсійного фонду, визначених чинних законодавством України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 10.04.2019 року ОСОБА_1 , досягнувши віку 59 років, звернулася до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.06.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком, оскільки на підставі поданих позивачкою документів обчислено страховий стаж роботи 21 рік 11 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Період роботи позивачки на посаді продавця у малому приватному підприємстві «Лебідь» з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року до 21.12.2004 року до страхового стажу не зараховано, у зв`язку з виявленими розбіжностями в індивідуальних відомостях про застраховану особу, а саме відсутність сплати страхових внесків за цей період.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, необхідний для призначення пенсії за віком стаж, підтверджений записами в трудовій книжці та складає більше ніж 26 років.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення позивачці пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Тобто, необхідними умовами для призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону № 1058-IV є: вік (59 років), страховий стаж (26 років).

Апеляційний суд встановив те, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і станом на 10.04.2019 року досягла віку 59 років.

Отже, вимога статті 26 Закону № 1058-IV щодо віку позивачкою дотримана.

Правовідносини у цій справі виникли щодо зарахування позивачці до страхового стажу періоду роботи позивачки на посаді продавця в малому приватному підприємстві «Лебідь» з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року до 21.12.2004 року.

Оцінюючи спірні правовідносини апеляційний суд виходить із такого.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Закон № 1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року.

До 01 січня 2004 року нормативно-правовим актом, який регулював правовідносини пов`язані з призначення пенсії за віком був Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

У Законі № 1788-XII, відсутнє поняття страховий стаж, натомість, цей Закон пов`язував право особи на пенсію за віком з набуттям загального трудового стажу.

Отже, страховий стаж відповідно до Закону № 1058-IV, який дає право на призначення пенсії за віком складається з страхового стажу, який набутий з 01 січня 2004 року і трудового стажу, який набутий до 01 січня 2004 року і Законом № 1058-IV прирівняний до страхового стажу.

Так, згідно з частиною 1 статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи та тривалості перерв.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з статтею 62 Закону № 1788-XII та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі постанова № 637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Апеляційний суд встановив те, що у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 є запис № 14 про прийняття позивачки 02.03.1999 року на роботу в мале приватне підприємство «Лебідь» на посаду продавця та запис № 15 про звільнення позивачки 30.06.2003 року з роботи за згодою сторін. Також, у трудовій книжці є записи № 18, 19 про прийняття позивачки 02.10.2003 року на роботу в мале приватне підприємство «Лебідь» на посаду продавця та про звільнення позивачки 31.12.2004 року з роботи за згодою сторін.

Отже, стаж роботи позивачки, який дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, за період з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року по 31.12.2003 року підтверджений записами у трудовій книжці і становить 4 роки 6 місяців 27 днів.

Страховий стаж за період з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, який відповідно до Закону № 1058-IV, окрім записів у трудовій книжці, повинен бути підтверджений даними персоніфікованого обліку застрахованих осіб в контексті сплати страхових внесків, не підтверджений даними персоніфікованого обліку застрахованих осіб щодо сплати страхових внесків за цей період.

Зважаючи на те, що страховий стаж, який для призначення пенсії врахував відповідач становить 21 рік 11 місяців 25 днів, та на те, що страховий стаж за період з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року по 31.12.2003 року підтверджений записами у трудовій книжці і цей факт встановлений за результатами розгляду цієї справи становить 4 роки 6 місяців 27 днів, то страховий стаж позивачки становить більше 26 років.

Тому, апеляційний суд вважає, що вимога статті 26 Закону № 1058-IV щодо страхового стажу, позивачкою дотримана.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що страховий стаж позивачки за період з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року не підтверджений даними персоніфікованого обліку застрахованих осіб в контексті сплати страхових внесків, хоча, відповідно до Закону № 1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004 року, мав би бути підтверджений даними персоніфікованого обліку застрахованих осіб щодо сплати страхових внесків за цей період.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Апеляційний суд встановив те, що пенсійного віку, тобто 59 років, ОСОБА_1 досягла 04.04.2019 року. Заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах подала 10.04.2019 року. Отже, відповідно до правових норм частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком в цьому випадку призначається з моменту досягнення особою, яка звертається з заявою про призначення пенсії, пенсійного віку, тобто з 05.04.2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин судові витрати позивача, а саме судовий збір за подання позовної заяви, сплачений на підставі квитанції № 0.0. від 18.08.2019 року в сумі 768,40 грн. необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, оскільки позивач заявив одну вимогу немайнового характеру, яка складається з декількох похідних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року в справі № 300/1392/19 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05.04.2019 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи в малому приватному підприємстві «Лебідь» з 02.03.1999 року до 30.06.2003 року та з 02.10.2003 року по 31.12.2003 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесять вісім) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 13.12.2019 року