Справа № 640/14667/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 грудня 2019 року № 640/14667/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління МВС України в м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Дарницького районного управління Головного управління МВС України в місті Києві,
про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління МВС в м. Києві (01025, м. Київ, вул. Володимирська, 15, код ЄДР: 08592201), Головного управління Національної поліції у м. Києві (01025, м. Київ, вул. Володимирська, 15, код ЄДР: 40108583), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (т.1, а.с. 48), просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС в м. Києві від 23.07.2019 № 15 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

2) «зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві області поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління Головного управління МВС України в місті Києві та зарахувати трудовий стаж з 23 липня 2019»;

3) «допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Головному управління Національної поліції в місті Києві на рівнозначній посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві з 23 липня 2019»;

4) стягнути з Головного управління МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.07.2019 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі.

Саме на таких вимогах наполягав позивач (представник - адвокат Абрамчук Д.В.).

Позиція позивача.

Позивач (представник) зазначає, що оскаржуваним наказом від 23.07.2019 № 15 о/с її, майора міліції (М-089959), оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління ГУ МВС України звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) згідно пункту 64 "г" (через скорочення штатів згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі також - Положення № 114).

Підстава звільнення: попередження від 23.05.2019, наказ МВС України від 06.11.2015 № 1338 «Про організаційно-штатні питання» та лист МВС України від 31.05.2018 № 7447/05/22-2018 «Про проблемні питання проходження служби колишніми працівниками міліції поновленими судами на службі в ОВС».

Вислуга років в календарному обчисленні - 20 років 04 місяці 06 днів, у пільговому - 23 роки 04 місяці 17 днів.

Позивач звертає увагу, що з 1999 року перебувала на службі в ОВС України на різних посадах, була неодноразово заохочена за сумлінне несення служби нагородами та відзнаками. Стягнень на момент звільнення не мала.

06 листопада 2015 наказом ГУ МВС України в м. Києві № 1008 о/с, згідно з п. 10 та п. 11 розділу 11 Закону України «Про Національну поліцію була звільнена за п. 64 «г» (через скорочення штатів) з 06.11.2015.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі № 826/14061/16 визнано протиправним та скасовано наказ № 1008 від 06.11.2015 в частині звільнення позивачки, поновлено на посаді оперуповноваженого сектору по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві з спеціальним званням майор, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

07.05.2019 наказом голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України № 10 о/с позивачку поновлено на посаді та скасовано наказ № 1008 від 06.11.2015 у відповідній частині.

Однак, 23.05.2019 позивачку було попереджено членом ліквідаційної комісії Шакулою Т.Ф. та заступником голови ліквідаційної комісії Подорожнім М.В. про можливе майбутнє вивільнення.

Позивач, посилаючись на положення профільних нормативно-правових актів, вважає, що її звільнення було незаконним, зазначаючи також, що має право бути призначеною на посаду в поліції.

Між іншим, у наведеному контексті, позивач зазначає, що 17.05.2019 звернулася до голови ліквідації комісії ГУ МВС України в м. Києві із заявою для оформлення документів для проходження подальшої служби в поліції (т.1, а.с. 25), яка була зареєстрована у приймальній громадян ГУ НП в м. Києві. На вказану заяву, як зазначається у позові, отримано відписку ГУ МВС України.

Крім іншого, позивач зазначає про недопустимість звільнення з органів внутрішніх справ в разі ліквідації міліції і перетворення в поліцію, тобто в інший структурний підрозділ МВС.

Позивач також звертає увагу, що звільнення через скорочення штату можливе при відсутності можливості подальшого використання на службі. Відповідно до норм Положення № 114, зазначає позивач, рішення про відсутність або наявність можливості подальшого використання на службі приймається після всебічного оцінювання особистості працівника міліції, його моральних, ділових, професійних якостей, стану здоров`я та результатів роботи з урахуванням некомплекту кадрів у підрозділах та необхідності комплектування окремих служб.

Однак, на думку позивача, в порушення вказаних вимог не було вчинено будь-яких дій з метою з`ясування можливості використання ОСОБА_1 щодо подальшого проходження служби в ОВС, не взято до уваги: її кваліфікацію як працівника, її досвід роботи, переважне право залишення на роботі (працівникам з тривалим безперервним стажем), відсутність дисциплінарних стягнень, наявність відповідної кваліфікації, навіть того, що сама утримує трьох дітей.

Таким чином, стверджує позивач, відповідачем порушено п.п. 1-3 ст. 42 КЗпП.

Звертається також увага на те, що за змістом п. 10 розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580 однією з підстав звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів є неприйняття працівника міліції на службу до поліції.

Між тим, позивач зазначає, що не має ніяких обмежень, пов`язаних із службою в поліції. Підставою звільнення є лише ліквідація міліції та створення поліції, у зв`язку з чим очевидно, що під час звільнення порушені вимоги пп. «г» п. 64 вищезгаданого Положення № 114, ст. 49, 61, а також п. 10 Розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію».

Відтак, позивач зазначає, що спірний наказ повинний бути визнаний судом протиправним та підлягає скасуванню із зобов`язанням відповідача поновити ОСОБА_1 на попередній посаді з часу звільнення із зарахуванням трудового стажу.

Позиція відповідача (ГУ МВС України в м. Києві).

Відповідач, надавши відзив (т.1, а.с. 89) просить відмовити у задоволенні позову, вважаючи спірне рішення законним та обґрунтованим. У відзиві наведено етапи проходження позивачем служби та звільнення у 2015 році, як зазначено вище, та подальшого поновлення на підставі рішення суду у звязку з чим був виданий наказ від 07.05.2019.

Наголошує відповідач, що КМ України прийнято постанову № 730 від 16.09.2015, якою передбачено не реорганізацію, а повну ліквідацію органів внутрішніх справ. Відтак вважає, що посилання відповідача на те, що відбувся процес реорганізації міліції в Національну поліцію, і правонаступником ГУ МВС України в м. Києві як юридичної особи публічного права є новоутворена юридична особа публічного права ГУ Національної поліції у м. Києві - безпідставним, недоведеним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Звертає увагу, що з 06.11.2015 в ГУ МВС та районному управлінні відсутні штатні посади, діючі призначені працівники, які виконували б свої прямі функціональні обов`язки та отримували за це заробітну плату.

Відтак, відповідач вважає, що подальше проходження служби ОСОБА_1 в ОВС України було і є не можливим.

Враховуючи наведене, позивачку було попереджено про можливе майбутнє звільнення у зв`язку із ліквідацією та скороченням штатів.

У подальшому позивачку було звільнено відповідно до оскаржуваного наказу.

При цьому, відповідач звертає увагу на норми спеціального законодавства, а саме - Перехідні та прикінцеві положення Закону України «Про Національну поліцію», якими визначено спеціальний порядок звільнення працівників ОВС.

В контексті останнього також акцентує увагу, що упродовж трьох місяців з дня опублікування 06.08.2015 Закону № 580 мала реальну можливість виявити бажання проходити службу в поліції і подати рапорт. Однак, як зазначає відповідач, рапорт про звільнення з ОВС за п. «з» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, а також заяву про прийняття на службу до Національної поліції остання не подавала, тобто позивач такого бажання не виявила.

Звертає також увагу відповідач, що в судовому засіданні під звукозапис позивачка повідомила, що заяву про намір проходити службу в Національній поліції вона не подавала, а підписання рапорту про звільнення з міліції з наміром подальшого переведення на службу в поліцію жодним чином не підтверджено, а відтак позивачка не виявила бажання на проходження служби в поліції у зв`язку з чим переведення не може відбутися.

Окремо відповідач додає, що враховуючи постанову КМ України від 16.09.2015 № 730 щодо ліквідації всіх структурних підрозділів МВС та скасування штатних посад, ГК МВС не вбачало можливостей в подальшому використанні на службі в органах внутрішніх справ Довгань Н.Ю., адже зважаючи на наявність наказу МВС України № 1388 від 06.11.2015 жодної штатної посади в ГУ МВС чи будь-якому підрозділі не має, а сам апарат ГУ МВС та РУ знаходяться у стані припинення.

Відтак, враховуючи викладене у відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позиція відповідача (ГУ Національної поліції у м. Києві).

Відповідач, надавши відзив на позов (т.1, а.с. 108), також просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених ГУ МВС України в м. Києві.

Додає, що позивач не приймалася та не проходила службу в ГУ НП у м. Києві, рішення щодо її звільнення ГУ НП у м. Києві також не приймалося, відповідно заявлені вимоги (пункти 2 та 3) є передчасними, необґрунтованими, та без законних підстав.

Позиція відповідача (Дарницьке районне управління ГУ МВС України в м. Києві).

Відповідач, надавши відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених наведеними вище відповідачами.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою від 28.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом учасників справи. Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Дарницьке районне управління Головного управління МВС України в місті Києві.

Ухвалою від 26.09.2019 до участі у справі залучено в якості Дарницьке районне управління Головного управління МВС України в місті Києві у зв`язку з чим змінено процесуальний статус цієї особи з «третьої особи» на «співвідповідача».

У судовому засіданні 13.11.2019, враховуючи положення ст. 262 КАС України, ухвалено про продовження розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення надалі судового засідання та виклику учасників справи.

Встановлені судом обставини.

23.05.2019 позивачкою проставлено підпис під попередженням про те, що посада, на яку її поновлено відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі № 826/14061/16 (в Дарницькому РУ ГУ МВС України в м. Києві,) згідно з наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388, скорочена.

Зазначено про ознайомлення позивача з тим, що з набранням чинності 07.11.2015 Закону України «Про Національну поліцію», згідно вимог постанови КМ України від 16.09.2015 № 730 ліквідовано, як юридичну особу публічного права ГУ МВС України в м. Києві та скорочено всі посади і про можливе майбутнє звільнення згідно п/п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до згаданого наказу МВС України від 06.11.2015 № 1388 вважаються такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України.

Наказом від 23.07.2019 № 15 о/с її, майора міліції (М-089959), оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління ГУ МВС України звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) згідно пункту 64 "г" (через скорочення штатів згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі також - Положення № 114).

Підстава звільнення: попередження від 23.05.2019, наказ МВС України від 06.11.2015 № 1338 «Про організаційно-штатні питання» та лист МВС України від 31.05.2018 № 7447/05/22-2018 «Про проблемні питання проходження служби колишніми працівниками міліції поновленими судами на службі в ОВС».

Вислуга років в календарному обчисленні - 20 років 04 місяці 06 днів, у пільговому - 23 роки 04 місяці 17 днів.

Відносно попереднього звільнення слід додати наступне.

Так, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі № 826/14061/16 зазначено, що позивачка зверталася з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в м. Києві в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві з спеціальним званням майор;

- зобов`язати Головне управління МВС України в м. Києві розглянути рапорт, поданий в листопаді 2015 року оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а саме у зв`язку із бажанням служити в поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві розглянути кандидатуру оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві Довгань Н.Ю. для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у Головному управлінні Національної поліції в місті Києві та видати відповідний наказ з цього приводу;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно з постановою суду апеляційної інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Так, суд апеляційної інстанції вирішив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в м. Києві №1008 від 06.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 ;

поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві з спеціальним званням майор.

стягнути з Головного управління МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 по 27.03.2019 в розмірі 150361 грн.,

в іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного (нормативно-правове регулювання).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулювався Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію».

Так, відповідно до статті 18 вказаного Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За приписами пункту 64 «г» Положення № 114, на підставі якого звільнено позивача, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

У взаємозв`язку з наведеним, слід додати, що відповідно до ч. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Для таких цілей мають досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.

При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Пункти 1-3 частини 2 статті 42 КЗпП України передбачають, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Водночас, на момент розгляду цієї справи Закон № 565-ХІІ втратив чинність та вступив у дію Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію».

Відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в офіційному виданні "Голос України" 6 серпня 2015 року за № 141-142 і набрав чинності 7 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону набирають чинності з 7 серпня 2015.

Відповідно до п. 8 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону з дня опублікування цього Закону, яким є 06.08.2015, всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 9 цього розділу закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до п. 10 цього ж розділу Закону, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві, і створено новий орган - Головне управління Національної поліції у м. Києві.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1388 «Про організаційно штатні зміни» вирішено вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств згідно з відповідним переліком змін у штатах, у тому числі скорочуються всі посади Дарницького районного управління ГУ МВС в м Києві.

В контексті наведеного, слід додати, що виходячи з усталеної судової практики Верховного Суду України, Верховного Суду ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, що має місце у даному випадку та підтверджується усталеною судовою практикою, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) вжити заходів стосовно працевлаштування працівників ліквідованої установи.

З урахуванням наведеного у сукупності та підсумовуючи аналіз нормативного регулювання сфери спірних відносин, слід дійти висновку, що вищезазначені норми та, зокрема, Положення, на яке (Положення) міститься посилання у оскаржуваному наказі, у сукупності створюють три передумови для звільнення особи зі служби через скорочення штатів (щодо обставин повторного звільнення позивачки), які можуть бути підставою для звільнення, у т.ч. кожна окремо, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 20.09.2018 у справі. №815/497/16.

При цьому, також враховується переважне право на залишення на роботі.

Водночас суд акцентує увагу на тому, що однією з необхідних умов для прийняття працівника міліції на службу в поліцію слугувало висловлення ним відповідного бажання про це і лише в разі відмови від проходження служби в поліції такий працівник міліції підлягає звільненню зі служби в органах внутрішніх справ на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення № 114, через скорочення штатів.

Оцінюючи у зв`язку з цим лист позивачки від 17.05.2019 на адресу голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві (т.1, а.с.), слід зазначити, що він в основному стосується поновлення на роботі відповідно до попереднього рішення суду, однак, вказана заява, адресована ГУ МВС, подана до ГУ НП в м. Києві, тобто до органу який не вирішував питання про поновлення на роботі відповідно до рішення суду та, відповідно, подання такої заяви до приймальні громадян ГУ НП не створювало для останнього обов`язків щодо реалізації такої заяви. У цій заяві, поданій на ім`я ГУ МВС України в м. Києві, позивач просить (буквально) «Оформити документи згідно рішення суду про поновлення для проходження подальшої служби в правоохоронних органах та подання повторного рапорту про подальше проходження служби в органах поліції на відповідній посаді», з чого неможливо зрозуміти та встановити дійсне бажання позивача в контексті даної заяви та напрям подальших етапів її дій чи бажання вчинити певні дії в контексті подальшого проходження служб. По суті вказане прохання розуміється як наміри надалі вчинити певні дії, однак вказана заява вочевидь не є наміром про переведення та прийняття на роботу до новоутвореного аналогічного органу (установи), у зв`язку з чим, слід повторитися, подання такої заяви до ГУ НП, яка адресована до ГУ МВС, не створювало для ГУ НП обов`язків щодо реалізації невизначених конкретизацією намірів позивача.

Разом з тим, необхідно зазначити, що сам факт відсутності заяви/рапорту з чітко визначеним наміром продовжувати службу в органах поліції, не може бути достатнім свідченням правомірного звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штатів.

Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду, що міститься в постанові від 04.10.2018 у справі №813/6353/15.

У згаданому судовому рішенні Верховний Суд також вказав на те, що, даючи оцінку правомірності звільнення працівника міліції у зв`язку зі скороченням штатів, суди, окрім іншого, повинні з`ясувати дотримання процедури звільнення.

Крім того Верховний Суд в аналогічних спірних правовідносинах в постанові від 20.06.2018 у справі № 804/843/16 звертає увагу на необхідність встановлення обставин щодо неможливості подальшого використання позивача на службі при вирішенні спору.

У даному випадку, за висновком суду, відповідач-1 не дотримався процедури звільнення у зв`язку з чим оскаржуваний наказ є передчасним.

Так, під час розгляду справи відповідачем-1 не доведено з`ясування перед звільненням обставин наявності переваг щодо залишення/продовження служби, зокрема, відсутня будь-яка оцінка наявності на вихованні та утриманні у позивачки трьох дітей, її послужний список, наявність відзнак та заохочень. Під час розгляду справи не доведено і з`ясування перед звільненням питання щодо відповідності позивачки вимогам до поліцейських - відносно можливості працювати у новоствореній установі, яка виконує аналогічні функції, що і установа з якої позивачку звільнено спірним наказом. Відсутні і пропозиції щодо подальшого використання на службі. Водночас відсутнє обґрунтування неможливості подальшого проходження служби у поліції, пропозиції посад.

Водночас, слід зазначити, що будь-яка інша причина неприйняття позивача на службу до поліції не свідчить про законність його звільнення саме за підпунктом "г" пункту 64 Положення.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Відтак, враховуючи вищевикладене, судом не встановлено обставин дотримання відповідачем у повній мірі вимог підпункту «г» пункту 64 Положення № 114, а відтак, оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, як прийнятий передчасно, а позивач - поновленню на тій посаді, з якої вона звільнена. З огляду на останнє не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов`язання ГУ НП у м. Києві вчинити певні дії, оскільки суд не може перебирати на себе виключні повноваження, що здійснюються цією установою у питаннях кадрового забезпечення та за відсутності чіткого волевиявлення позивачки у наведеному аспекті. При цьому, є очевидним, що суд не має підстав та повноважень зобов`язувати один орган (ГУ НП), з яким позивач не мала та не має трудових відносин, поновлювати певну особу у структурі іншого органу - ГУ МВС (районному управлінні ГУ МВС).

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, як зазначено вище, підлягає негайному виконанню, прохання про що зазначено представником позивача у зверненні до суду.

Що стосується вимоги позивача про зарахування трудового стажу з 23 липня 2019, слід зазначити, що відповідні дії, за наявності підстав, вчиняються у зв`язку з реалізацією рішення суду про поновлення на роботі, а відтак, вказані вимоги заявлені на майбутнє, є передчасними та, відповідно, задоволенню не підлягають.

В контексті ж поновлення прав позивача у зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Згідно довідки ліквідаційної комісії середньоденна заробітна плата складала 105,87 грн.

При цьому, згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» кількість робочих днів: у липні 2019 - грудні 2019 відповідно: 23, 21, 21, 22, 21, 21 днів.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що в даному випадку становить з 24.07.2019 по 12.12.2019 та складає: у липні 2019 - 6 днів, серпень - листопад 2019 відповідно: 21, 21, 22, 21 день, грудень 2019 - 9 днів, а загалом = 100 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу за вказаний вище період становить 10587,00 грн. (105,87 грн. х 100 робочих днів), який підлягає стягненню з Дарницького районного управління Головного управління МВС України в місті Києві, юридичної особи публічного права, з яким позивачка перебувала у безпосередніх трудових відносинах.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене у сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню - як зазначено вище. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС в м. Києві (01025, м. Київ, вул. Володимирська, 15, код ЄДР: 08592201) від 23.07.2019 № 15 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно п/п. «г» (через скорочення штатів) пункту 64, майора міліції ОСОБА_1 (М-089959), оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ; (М-089959)) на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві з 24.07.2019 року.

Стягнути з Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві (код ЄДР 08805536; 02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3-А) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10587,00 грн. (десять тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ; (М-089959)) на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві з 24.07.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін