Справа № 500/2534/19
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2534/19

11 грудня 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Шаблій Ю.П., представника позивача - Гриців О.Я., представника відповідача - Смільської В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 5880,00 грн. Просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 06.11.2014 позивач придбав квартиру на підставі договору купівлі-продажу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При укладенні договору позивач сплатив збір на обов`язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 5880,00 грн. Позивач придбавав житло вперше, а тому вважає, що відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» сплатив такий збір безпідставно.

Ухвалою суду від 06.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

На виконання вимог ст.ст.159-165 КАС відповідач подав 22.11.2019 відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією щодо реєстрації права власності громадян на нерухоме майно, тому не має можливості встановити факти придбання житла фізичними особами вперше. Крім того, зазначено, що позивач добровільно сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна і об`єднане управління не вчиняло дій та не приймало рішень щодо зобов`язання позивача сплатити такий збір. Крім того, зазначено, що для засування усіх обставин у справі позивач повинен представити копію усіх сторінок паспорта, документи на нерухомість у Чернігівській та Сумській областях, копією РНОКПП. Позивач не міг бути включений у списки на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки приватизація житла в Україні відбулася у 1992-1994 роках за місцем реєстрації.

Відповідач зазначив, що позивач звернувся до суду із пропущенням шестимісячного строку звернення до суду за захистом порушених прав свобод та інтересів, оскільки договір купівлі-продажу був укладений 06.11.2014.

Позивач подав 06.12.2019 відповідь на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів наведених у відзиві на позов.

Від третьої особи УДКСУ у місті Тернополі 02.12.2019 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника та додано до клопотання довідки на підтвердження зарахування коштів до державного бюджету України та при вирішенні справи покладається на рішення суду.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Суд встановив, що 06.11.2014 між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., та зареєстрований в реєстрі за №3632 (аркуш справи 11). Відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу ціна квартири встановлена в розмірі 588000,00 грн.

Перед укладенням зазначеного договору купівлі-продажу квартири позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсотка від вартості придбаного житла - 4468,60 грн. та 1411,40 грн. відповідно до квитанції №5946.89.1 від 06.11.2014 та №5946.93.1 від 06.11.2014 (аркуш справи 13).

Позивач 03.10.2019 звернувся до Головного управління ПФУ в Тернопільській області із заявою, в якій просив повернути безпідставно сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 5880,00 грн.

За результатами розгляду даної заяви, 07.10.2019 Головне управління ПФУ в Тернопільській області надало відповідь заявнику за №10477/05-03 про те, що підстав для повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 5880,00 грн. немає з посиланням на відсутність у Пенсійного фонду України інформації щодо реєстрації права власності громадян на нерухоме майно (аркуш справи 20-21).

Не погоджуючись із відповіддю відповідача позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року № 400/97-ВР.

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 даного Закону платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані у Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пункт 15-3 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З системного аналізу наведених правових актів слід прийти до висновку, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 183135098, сформованої 01.10.2019 є відомості пошуку за частковим співпадінням про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 :

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка виникла на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2014 посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №3632;

- квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка виникла на підставі свідоцтва про право на спадщину;

- квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка виникла на підставі договору дарування (аркуш справи 14-16).

Проте, суд встановив, що за позивачем - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрована лише квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка виникла на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2014 посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №3632, оскільки інше нерухоме майно, яке зазначено згідно інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, з якою співпадають з позивачем прізвище, ім`я та по батькові.

Також, суд зазначає, що місце проживання позивача зареєстроване лише у м.Тернополі, відповідно до паспорта (аркуш справи 6-7), а тому твердження представника відповідача, що позивач повинен представити документи на нерухомість у Чернігівській та Сумській областях, суд оцінює критично.

Як встановлено судом, згідно з довідки Міського бюро технічної інвентаризації від 30.09.2019 №3008, станом на 29.12.2012 ОСОБА_1 згідно обліку технічної інвентаризації в м. Тернополі, немає зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру) в м. Тернополі (аркуш справи 17).

Відповідно до довідки філії Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк" №117.22-10/592 від 27.09.2019 видану ОСОБА_1 , що він у списки на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 , не включений. Житлові чеки не використовував (аркуш справи 18).

Згідно із довідками Управління Державної казначейської служби України у м.Тернополі Тернопільської області №237 від 29.11.2019 та №238 від 29.11.2019, які видані ОСОБА_1 , підтверджується зарахування до державного бюджету 06.11.2014 "Збору з операцій придбавання (купівлі-продажу) нерухомого майна" в сумі 1411,40 грн. та 4468,60 грн.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, судом не здобуто.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивач дійсно 06.11.2014 вперше придбав житло за договором купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і при оформленні документів безпідставно сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі продажу нерухомого майна в розмірі 5880,00 грн. згідно квитанції №5946.89.1 від 06.11.2014 на суму 4468,60 грн. та квитанції №5946.93.1 від 06.11.2014 на суму 1411,40 грн.

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають до задоволення.

Частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до пункту 5 даного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна, сплачено помилково, за відсутності обов`язку здійснювати такий платіж, у зв`язку з чим кошти в сумі 5880,00 грн., сплачені при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла, підлягають поверненню. А тому, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №819/1730/17 (К/9901/404/17). В якій зазначено, що оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивача строку звернення до суду, слід зазначити наступне.

Як виливає із змісту позовної заяви та долучених до неї документів, позивач звернувся до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 03.10.2019, а з позовом до суду за захистом порушеного права позивач звернення 05.11.2019. Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду починає спливати з моменту отримання відмови відповідача (07.11.2019), а не з моменту сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, як вважає представник відповідача. Тому, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сформувати подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі подання про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 5880,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, представник позивача заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частиною 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи представником позивача долучено належні та допустимі докази, які підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу (аркуш справи 9-10).

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо стягнення з них витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки вважає, що обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у цій справі не підтверджено належними та допустимими доказами, а саме тому відсутні підстави для компенсації витрат позивача на правову допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. в даній справі, є неспівмірною з ціною позову, яка становить 5880,00 грн, що у відсотковому відношенні становить майже 40%.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даній ситуації є підстави для зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката визначені ч.5 ст.134 КАС України, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та значенням справи для сторони.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката із 2000,00 грн. до 1000,00 грн., які підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оскільки обґрунтовані належними доказами.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовльнити.

2. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сформувати та подати до упрпавління Державної казначейської служби України в м.Тернополі Тернопільської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомогго майна у розмірі 5 880 (пять тисяч вісімсот вісімдесят) грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області: 46001, м.Тернопіль, майдан Волі, 3, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.