Справа № 810/2632/16
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2632/16 Головуючий у І інстанції - Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Вишгородською ОДПІ Київської області 08 грудня 2015 року за № .

В обґрунтування заявлених вимог Позивач вказав, що оскаржуване рішення він одержав на запит разом з розрахунком фінансових санкцій 03.06.2016 року та не погоджується з ним підстав хибності висновку акту перевірки № 1781/17-3/НОМЕР_1 від 30.10.2015 року, на підставі якого це рішення було прийнято, а саме про одержання ним додаткового блага у вигляді безнадійної заборгованості за кредитним договором № 92 від 01.11.2007 року, яка була списана за рахунок страхового резерву АКБ "Київ".

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року, визнано протиправним та скасоване оспорюване рішення.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року постанова Київського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року скасовані, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Приймаючи рішення про скасування постанови суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, Верховний Суд виходив із того, що судами попередніх інстанцій здійснено правову оцінку акта індивідуальної дії (ППР), який в матеріалах справи відсутній.

Докази його втрати, невручення та заходи щодо створення дублікату рішення, відповідачем не вжиті.

Також, Верховним Судом було вказано на можливість розгляду питання щодо залучення АКБ "Київ" у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про не існування податкового-повідомлення № від 08.12.2015 року, а тому відсутні будь-які порушення прав Позивача по справі як наслідок безпідставність вимог Позивач по справі. Наявність корінця рішення та податкової вимоги вже порушує права скаржника, оскільки має відповідні юридичні наслідки. На думку Позивача, не надання Відповідачем оспорюваного рішення, мало б мати наслідком визнання обставини, для з`ясування якої витребувати доказ, або відмовити у її визнання, і жодним чином не слугує підставою для визнання доказу «неіснуючим». Крім того, Позивач звертає увагу на те, що ним не було порушено вимог п.п. 163.1.1 п. 163.1. ст. 163 та п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, оскільки не відбулося припинення зобов`язань (прошення боргу) щодо погашення заборгованості перед ПАТ «АКБ «КИЇВ» за кредитним договором від 01.11.2007 року № 92, тому Позивачем не було отримано додаткового блага, яке підлягає декларуванню відповідно до чинного законодавства України, у зв`язку з чим у нього не виникає обов`язку подання відповідної податкової декларації, що підтверджуються відповідними доказами.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також. Відповідач вказує на те, що листом від 20.08.2015 року № 20.01/1514 ПАТ "АКБ "Київ" підтвердив достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів на користь Позивача у розмірі 102511656,69 грн. Як додаткове благо у вигляді суми анульованого боргу за кредитним договором № 92 від 01.11.2007 року, тому до кола обов`язків Позивача, як платника податку, належить обов`язок декларування доходу, одержанного у III кварталі 2014 року у вигляді 102511656,69 грн. та сплата податку на доходи фізичних осіб у сумі 17 424 911,04 грн.

15 жовтня 2019 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від Відповідача надійшло клопотання про допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни неналежного відповідача - Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на належного - Головне управління ДПС у Київській області.

Згідно з ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» Вишгородську об`єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Київській області було реорганізовано шляхом приєднання до ГУ ДФС у Київській області.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

Зокрема, згідно переліку додатку 2, до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 Головне управління ДФС у Київській області реорганізовано шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Київській області.

До Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 1 040770 від 30.07.2019 року про державну реєстрацію Головного управління ДПС у Київській області.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України № 682-р від 21.08.2019 року функції і повноваження Державної фіскальної служби з реалізації державної податкової політики, державної політики із адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби із правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань припинено, а контроль за дотриманням таких функцій та повноважень покладено на Державну податкову службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" (Офіційний вісник України, 2019 року, № 26, ст. 900).

Ознайомившись із заявленим клопотанням та зважаючи на те, що функцію з адміністрування податків та зборів покладено на Головне управління ДПС у Київській області, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та вважає за необхідне допустити процесуальне правонаступництво шляхом заміни Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 19.10.2015 року по 23.10.2015 року Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб з отриманого податкового блага за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої було складено акт № 1781/17-3/НОМЕР_1 від 30.10.2015 року.

Згідно акта, перевіркою були виявлені порушення вимог п. 49.1, п. 49.2, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 та пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, оскільки ОСОБА_1 не було подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік та не задекларовано отриману суму додаткового блага у вигляді боргу, анульованого кредитором, на загальну суму 102511656,69 грн. та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб з отриманого доходу в розмірі 17426738,04 грн.

В акті перевірки податковий орган зазначив про те, що Вишгородською ОДПІГУ ДФС у Київській області було направлено на адресу ПАТ «АКБ «Київ» письмовий запит від 30.07.2015 року № 4723/10/10-01-46/1440 щодо надання інформації та документального підтвердження отриманого доходу фізичною особою ОСОБА_1 протягом 2014 року.

У листі від 20.08.2015 року № 20.01/1514 ПАТ «АКБ «Київ» підтвердило достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів на користь ОСОБА_1 у сумі 102511656,69 грн. як додаткове благо у вигляді суми анульованого боргу за кредитним договором № 92 від 01.11.2007 року.

Посадові особи податкового органу в акті перевірки зазначили про те, що Відповідач звертався до Позивача з письмовим запитом № 631/14/10-08-017-03/949 від 31.08.2015 року з повідомленням про необхідність подання податкової декларації про майновий стан за 2014 рік із зазначенням суми оподатковуваного доходу у розмірі 102511656,69 грн. Проте, Позивач відповіді на вказаний запит не надав та відповідну податкову звітність не подав.

Таким чином, посадові особи Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 не було задекларовано отриманий у ІІІ кварталі 2014 року дохід у вигляді додаткового блага на загальну суму 102511656,69 грн. та, відповідно, не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 1827,00 грн. за ставкою 15 % та у сумі 17424911,04 грн. за ставкою 17 %, що загалом становить 17426738,04 грн.

08 грудня 2015 року на підставі акта перевірки податковим органом винесено спірне податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 17 426 738,04 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 356 684,51 грн. В матеріалах справи спірне податкове повідомлення рішення, як акт індивідуальної дії, який є предметом розгляду у справі на час постановляння судового рішення відсутній, натомість до матеріалів справи був долучений корінець податкового повідомлення - рішення, з якого не вбачається правових підстав його прийняття, підстав визначення грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкового повідомлення-рішення № від 08 грудня 2015 року не існує. Непрямі або опосередковані докази (корінець рішення та податкова вимога) не можуть слугувати підтвердженням існування рішення та його заміни.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо правомірності винесення контролюючим органом податкового повідомлення - рішення 08 грудня 2015 року за № , колегія суддів зазначає наступне.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України).

Так, підпунктом 9.1.2 п. 9.1 ст. 9 ПК України податок на доходи фізичних осіб віднесено до загальнодержавних податків.

У відповідності до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктами 16.1.3-16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп.пп. 14.1.47, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу); доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до ппп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, виходячи з вимог абз."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, визначальними критеріями для виникнення податкового обов`язку у платника податків - фізичної особи є анулювання (прощення) боргу кредитором за його самостійним рішенням, яке не пов`язано з процедурою банкрутства кредитора, рішення має бути прийнято до закінчення строку позовної давності, про прийняте рішення має бути повідомлено боржника та включено суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Виходячи з вимог п.49.18 ст.49, п.179.7 ст.179 ПК України фізична особа, яка отримала за звітний період оподатковуваний дохід, з якого має самостійно сплатити податки, має подати до 1 травня наступного за звітним року податкову декларацію та сплатити податок до 1 серпня цього ж року.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведене правило застосовується за наявності двох умов: 1) кредитор належним чином має повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто); 2) кредитор має включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

За наслідком касаційного оскарження Вишгородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби вказаного рішення, постановою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року касаційну скаргу Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області задоволено частково, постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 810/2632/16 скасовано.

Адміністративну справу № 810/2632/16 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, якою дану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначено, що суди попередніх інстанцій виходили з того, що прощення (анульованого) суми боргу (кредиту) не відбулося, при цьому обставини щодо прийняття рішення кредитором, у спірних відносинах банком про прощення анульованого боргу (кредиту) або про факт не прийняття цього рішення судами не встановлювались. Не витребовувався та не досліджувався податковий розрахунок суми доходу направлений банком податковому органу, а також розрахунок збільшеного (визначеного) грошового зобов`язання з податку на доходи фізичної особи (позивача у справі), виходячи із суми анульованого тіла кредиту, суми відсотків та комісії.

Судами попередніх інстанцій не вирішувалось також питання про доцільність залучення кредитора (банку) у якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору.

З метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та на виконання постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, колегією суддів ухвалою від 26 вересня 2019 року залучено Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" у якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача у справі № 810/2632/16 та витребувано у Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області:

- податкове повідомлення-рішення від 08.12.2015 року за № , яким збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 17 426 738,04 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 356 684,51 грн.;

- податковий розрахунок суми доходу направлений Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" податковому органу;

- розрахунок збільшеного (визначеного) грошового зобов`язання з податку на доходи фізичної особи ( ОСОБА_1 ), виходячи із суми анульованого тіла кредиту, суми відсотків та комісії;

- докази в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання, та інформацію, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

На виконання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року Головним управлінням ДПС у Київській області надано документи: копію листа Вишгородської ОДПІ у Київській обл. про направлення податкового повідомлення-рішення від 08.12.2015 року № ; копію податкового повідомлення-рішення від 08.12.2015 року № ; копію розрахунку фінансових санкцій Позивача по податку на доходи фізичних осіб; копію листа ПАТ «АКБ «Київ» від 20.08.2015 року № 20.01/1514 про включення суми боргу до Позивача до податного розрахунку за формою № 1-ДФ з ознакою доходу « 126» за 3 кв. 2014 року; копію повідомлення ПАТ «АКБ «Київ» від 28.08.2014 року № 08.22/1852 про списання заборгованості за рахунок страхового резерву (том 2 а.с. 106-110).

Як встановлено колегією суддів під час розгляду справи, 01 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Київ» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір про надання кредиту № 92, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 4200000,00 дол. США на строк з 01.11.2007 року по 30.04.2011 року для придбання земельних ділянок розташованих на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Відповідно до п. 1.3 договору кінцевим терміном повернення кредиту та сплати відсотків за його користування є « 30» квітня 2011. Цей термін є обов`язковим для позичальника.

Згідно з п. 1.4 договору позичальник за користування кредитом сплачує 11,8 (одинадцять цілих вісім десятих) відсотків річних. Нарахування відсотків здійснюється на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що в забезпечення своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, неустойки (штраф, пені), а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги позичальник після оформлення прав власності передає кредитодавцю в заставу (іпотеку) земельні ділянки за адресою: Київська обл., Вишгородський район, село Лебедівка, заставною вартістю 39428875,00 (двадцять дев`ять мільйонів чотириста двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять грн.00 коп.), про що сторони укладають договір застави (іпотеки).

Відповідно до п. 6.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до остаточного виконання сторонами зобов`язань по ньому.

З метою забезпечення зобов`язань за вищевказаним договором, 29.11.2007 року між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком «Київ» (Іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 945, за умовами якого іпотекодавець зобов`язався передати в іпотеку нерухоме майно, зокрема, земельні ділянки, які розташовані за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада.

Відповідно до п. 5.2 договору іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні іпотекодавцем у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті ним у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті ним у встановлені кредитним договором строк сум штрафних санкцій; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» звернулось до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 травня 2012 року у справі № 2-69-12 повністю задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованість за кредитним договором № 92 від 01.11.2007 року в сумі 586792 доларів США 61 цент та 50205956,79 грн.

З метою виконання вказаного судового рішення Вишгородським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-69/2012 від 23.05.2013 року, на підставі якого старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою Асею Назимівною було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 38229517 від 01.06.2013 року.

29 квітня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою Асею Назимівною було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 586979,26 дол.США та 5020595,68 грн., та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою було постановлено накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить позивачу, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.

Державним виконавцем було описано та накладено решт на нерухоме майно позивача, зокрема, на земельні ділянки, перелік яких зазначений в акті опису й арешту майна б/н від 26.03.2014 року (а.с.86-87), який був складений за наслідками проведення опис та арешту майна Позивача.

08 квітня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою Асею Назимівною було прийнято постанову про розшук майна боржника, якою було постановлено оголосити розшук майна - автомобіль марки ГАЗ 4301, 1994 р.н., колір - зелений, № двигуна 00021069, № шасі НОМЕР_2 , ДНЗ 01018КМ, що належить боржнику ОСОБА_1

24 липня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою Асею Назимівною було прийнято постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою було постановлено призначити ТОВ «Оціночна компанія «Вега» в особі Варуши Миколи Сергійовича експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-69/2012, виданого 23.05.2013 року.

Так, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» листом № 08.22./1853 від 28.08.2014 року повідомив Позивача про те, що заборгованість за кредитним договором № 92 від 01.11.2007 року визнана безнадійною та 27.08.2014 списана банком за рахунок страхового резерву в сумі 5596284,19 дол.США та 24773818,51 грн., в тому числі 3780000,00 дол. США - кредит, 12558000,00 грн. - кредит, 1816284,19 дол. США - проценти, 6490012,76 грн. - проценти, 5725805,75 грн. - комісія.

Також, зазначено в листі про відшкодування (списання) банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості за визначеним кредитним договором не є підставою для припинення вимог банку щодо сплати ОСОБА_1 вищезазначеної заборгованості. Банк продовжує претензійно-позовну роботу.

Згідно п.п. 159.2.1 п. 159.2 ст. 159 ПК України банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

У відповідності до п.п. 159.4.1 п. 159.4 ст. 159 ПК України встановлено, що за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III ПК України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України, визначені Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджений постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 172 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із вказаним Порядком банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (далі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25 січня 2012 року № 23, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 лютого 2012 року за № 231/20544.

Згідно з пунктом 7 вищезазначеного Порядку, відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Таким чином, внаслідок списання банком заборгованості за кредитом за рахунок страхового резерву правовідносини між банком як кредитором та боржником за кредитним договором не припиняються, оскільки в такому випадку банк залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до вимог чинного законодавства України.

Натомість, обов`язковою ознакою анулювання (прощення) кредитором заборгованості є повне припинення зобов`язання боржника перед кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 825/4309/13-а, від 24 січня 2019 року у справі № 808/890/16, від 30 липня 2019 року у справі № 810/4482/16.

При цьому, як встановлено під час розгляду справи, ПАТ "АКБ "Київ" не приймало рішення про анулювання (прощення) боргу Позивача за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 92 та продовжує роботу претензійно-правову роботу, що підтверджується, зокрема, повідомленням від 28.08.2014 року № 08.22/1853 (том 2 а.с. 110).

Тобто, на момент повідомлення ПАТ «АКБ «Київ» Позивача про списання банком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 92 від 01.11.2007 року за рахунок страхового резерву, державним виконавцем продовжувалось вчинення дій щодо стягнення з Позивача відповідної суми заборгованості.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості Позивача не є припиненням зобов`язання останнього, як боржника, перед кредитором, що свідчить про те, що анулювання (прощення) заборгованості в розумінні п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України в даному випадку не відбулось, а грошові кошти у розмірі 102511656,69 грн. не підлягають включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу ОСОБА_1 за 2014 рік, оскільки не є додатковим благом Позивача.

Аналогічна правова позиція була викладена в Листі Національного банку України від 15.11.2013 року № 40-510/22997.

Крім того, в акті перевірки від 30 жовтня 2015 року № 1781/17-3/НОМЕР_1 (том 1 а.с. 11-14) контролюючим органом було підмінено поняття "списання безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву" на "анулювання боргу за кредитним договором", оскільки в листі ПАТ "АКБ "Київ" від 20 серпня 2015 року № 20.01.1514 (том 2 а.с. 109), на який містяться посилання в акті перевірки, відсутня інформація щодо анулювання (прощення) позивачу боргу за кредитним договором від 07.02.2007 року № 23 на суму 102511656,69 грн.

При цьому, за приписами пунктом 58.2 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як вже зазначалось на виконання вимог Верховного Суду, викладених у постанові від 17 квітня 2018 року, судом апеляційної інстанції було витребувано у Відповідача та отримано відповідні документи, а саме: копію листа Вишгородської ОДПІ у Київській обл. про направлення податкового повідомлення-рішення від 08.12.2015 року № ; копію податкового повідомлення-рішення від 08.12.2015 року № ; копію розрахунку фінансових санкцій Позивача по податку на доходи фізичних осіб; копію листа ПАТ «АКБ «Київ» від 20.08.2015 року № 20.01/1514 про включення суми боргу до Позивача до податного розрахунку за формою № 1-ДФ з ознакою доходу « 126» за 3кв. 2014 року; копію повідомлення ПАТ «АКБ «Київ» від 28.08.2014 року № 08.22/1852 про списання заборгованості за рахунок страхового резерву (том 2 а.с. 106-110).

Проаналізувавши вищевказані докази, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів надсилання (вручення) контролюючим органом ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення № від 08.12.2015 року, оскільки наведене спростовується листом Вишгородської ОДПІ Київської обл. про направлення податкового повідомлення-рішення від 08.12.2015 року № з відміткою про отримання ОСОБА_1 акта та копії податкового повідомлення-рішення - 03.06.2016 року (том 2 а.с. 106).

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_1 , що про наявність податкового повідомлення-рішення № від 08 грудня 2015 року йому стало відомо виключно після особистого звернення до податкового органу, що було зумовлено отриманням від Відповідача податкової вимоги №2320-23 від 27.05.2016 року.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги фактичну відсутність прощеного (анульованого) боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2007 року № 23, укладеного з ПАТ "АКБ "Київ", у нього не виникло податкових обов`язків щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік із включенням у неї суми додаткового блага в розмірі 102511656,69 грн., а тому висновки податкового органу, викладені в акті перевірки позивача, не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Вишгородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області від 08 грудня 2015 року за № .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 10.12.2019 року.