Справа № 200/9425/19-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року справа №200/9425/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г.,

суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в справі № 200/9425/19-а (головуючий І інстанції Арестова Л.В., повний текст судового рішення складено та підписано 08 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі відповідач, Департамент, орган соціального захисту населення), в якому просив визнати протиправними дії Департаменту, оформлені листом від 07.06.2019 № 56-3.3-24935-56.1, щодо відмови в наданні статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни», зобов`язавши надати позивачу такий статус відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з дня виникнення права, 01.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова відповідача в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі вкладки до посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни суперечить вимогам чинного законодавства. Зокрема, відмова органу соціального захисту населення ґрунтується на положеннях ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист», однак відповідно до довідки від 02.05.2019, виданої Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 м. Маріуполя, позивачу з 01.05.2019 безстроково присвоєна третя група інвалідності, причиною інвалідності є травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 4-10).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що коло осіб, які належать до ветеранів війни не обмежено статтями 4 та 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист». Отже, висновок суду, що особа не може вважатися інвалідом війни, якщо вона отримала поранення, контузію, каліцтво або захворювання не під час виконання воєнних дій, є необґрунтованим.

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК до довідки від 02.05.2019 серії ААБ № 065102 позивачу безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. На підставі положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» ОСОБА_1 наголошує, що до осіб з інвалідністю належать не тільки особи, які отримали поранення, контузію, каліцтво або захворювання під час захисту Батьківщини в період воєнних дій. Тому вільне трактування судом понять «обов`язки військової служби» та «особа з інвалідністю внаслідок війни» не ґрунтується на нормах закону та порушує права позивача (а.с. 92-98).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 як особа з інвалідністю ІІІ групи має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 17).

Наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про хворобу від 02.12.2010 № 42 підтверджено, що у 1983 році ОСОБА_1 в період виконання службових обов`язків, а саме навчання у військовому училищі, отримав травму правого колінного суглобу, голови та хребта, впавши у льохове приміщення під час обходу підрозділів.

Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 02.05.2019 серія 12 ААБ № 065102 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 01.05.2019 безстроково, причина інвалідності травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 22).

Позивач 20.05.2019 звернувся до Департаменту із заявою про видачу вкладки до посвідчення «Інвалід війни» в зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності безстроково.

Листом органу соціального захисту населення від 07.06.2019 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність правових підстав для видачі вкладки до посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, з огляду на наступне. За приписами ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з інвалідністю з числа: 1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. У наданій довідці МСЕК від 02.05.2019 серії 12 ААБ № 065102 зазначена причина інвалідності «травма, отримана під час виконання обов`язків військової служби». Інформація про перебування на фронті в інші періоди, участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або інших ядерних аварії у Департаменту відсутня (а.с. 16).

Вважаючи, що орган соціального захисту населення без належного законодавчо-встановленого підґрунтя відмовив йому в наданні статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни», ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (надалі Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 1 Закону № 3551-XII він спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

За приписами статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Положеннями ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни віднесено також осіб з інвалідністю з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

3) пункт 3 частини другої статті 7 виключено

4) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних: у районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання. Дія абзацу третього цього пункту не поширюється на осіб, засуджених за злочини проти основ національної безпеки України та злочини проти громадської безпеки. Зв`язок інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманим особами, зазначеними в цьому пункті, встановлюється для повнолітніх осіб - за висновком медико-соціальної експертизи, для осіб віком до 18 років - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

5) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю від зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;

6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;

7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах;

8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941 - 1945 років і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи;

10) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - Революція Гідності), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року.

Абзац перший цього пункту не поширюється на працівників міліції, осіб, які проходили службу в правоохоронних органах спеціального призначення, військовослужбовців внутрішніх військ, Збройних Сил України та інших військових формувань, які отримали інвалідність внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з подіями Революції Гідності.

Участь осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, у Революції Гідності та отримання ними під час Революції Гідності поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я встановлюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зв`язок інвалідності з пораненнями, каліцтвом, контузією чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманими особами, зазначеними в абзаці першому цього пункту, під час участі у Революції Гідності, встановлюється за результатами медико-соціальної експертизи в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України;

11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

12) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

13) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Підставою для надання особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є (але не виключно): а) клопотання про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни керівника добровольчого формування, до складу якого входила така особа. До клопотання додаються документи, що підтверджують участь особи в антитерористичній операції, або письмові свідчення не менш як двох свідків з числа осіб, які спільно з такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій, або особи з інвалідністю внаслідок війни, або учасника війни відповідно до цього Закону; б) довідка керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Генерального штабу Збройних Сил України про виконання добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; в) довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності;

14) осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Суд погоджується з доцільністю зауваження апелянта про належність до кола осіб з інвалідністю внаслідок війни не лише таких, які отримали поранення, контузію, каліцтво або захворювання не під час виконання воєнних дій, але й інших категорій осіб. Проте, в межах спірних правовідносин правомірність дій органу соціального захисту населення залежить від належності ОСОБА_1 хоча б до однієї з наведених категорій осіб.

Враховуючи, що позивач отримав травму в 1983 році (не співпадає з періодом громадянської та Другої світової війн, або будь-яких інших бойових дій на території України та колишнього СРСР, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та масових акцій протесту в Україні під час Революції гідності) на території військової частини Іллічівсько-Володарського ОРВК Донецької області (тобто не на території держави, де впродовж 1983 року велись бойові дії) під час навчання у військовому училищі, а не в лавах діючої армії, за відсутності доказів, що на ОСОБА_1 розповсюджує свою дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розвідувальних органів України», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не належить до осіб з інвалідністю, перелік яких наведено в частинах першій та другій ст. 7 Закону № 3551-XII.

Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII, на підставі положень якого позивач просить надати йому статус «особа з інвалідністю внаслідок війни», передбачає, що військовослужбовці або особи вільнонайманого складу стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. ОСОБА_1 не заперечує, що травму він отримав не під час перебування на фронті, або ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи чи ядерних аварій, ядерних випробувань, або під час участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, або через інші ураження ядерними матеріалами.

Отже, причинно-наслідковий зв`язок між отриманою позивачем під час виконання обов`язків військової служби у 1983 році травмою та встановленою ІІІ групою інвалідності, який не заперечується відповідачем, не впливає на правомірність відмови ОСОБА_1 у наданні статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни».

Норми статей 1, 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на які посилається ОСОБА_1 за текстом апеляційної скарги стосуються умов, норм і порядку пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а не правових питань набуття статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни». Тому суд спростовує доводи апелянта, що на підставі вказаних норм можна трактувати поняття «обов`язки військової служби» та «особа з інвалідністю внаслідок війни».

Що стосується незгоди апелянта із застосуванням судом першої інстанції висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 06.11.2013 у справі № 21-377а13, та неприйняттям позиції Вищого адміністративного суду України, наведеної в ухвалі від 25.09.2014 у справі № К/800/8667/13, суд звертає увагу, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України, як в редакції до 15.12.2017, так і після, не передбачено обов`язку судів першої та апеляційної інстанції застосовувати під час розгляду справи висновки Вищого адміністративного суду України. Тому суд першої інстанції не повинен наводити аргументи, чому ним не враховано практику, на яку послався позивач.

Враховуючи викладене, суд спростовує доводи апелянта щодо протиправності дій Департаменту, оформлених листом від 07.06.2019 № 56-3.3-24935-56.1 про відмову в наданні статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.05.2019, та погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в справі № 200/9425/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в справі № 200/9425/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення 11 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. Г. Сухарьок

Судді А. А. Блохін

І. В. Сіваченко