Справа № 175/1028/19 (2-а/175/18/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 175/1028/19 (2-а/175/18/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року (головуючий суддя - Ребров С.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича серія АР №428232 від 06.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року по справі №175/1028/19(2-а/175/18/19) адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено.

Скасовано постанову серії АР №428232 від 06 березня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 52-56).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 88-96).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року по справі №175/1028/19(2-а/175/18/19) та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що Відповідач при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством України, крім того, матеріали справи містять беззаперечні докази вчинення Позивачем адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема: фото- та відеофіксацію подій 06.03.2019 року.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року по справі №175/1028/19 - без змін.

В обґрунтування відзиву, зокрема, вказано про те, що спірна постанова винесена з порушенням норм адміністративного законодавства, оскільки в оскаржуваній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок посадової особи про встановлення факту вчинення правопорушення.

В апеляційній скарзі, Позивач, також, зазначив про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.03.2019 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №428232, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 06.03.2019 року на 64 км. автомобільної дороги М-22 Полтава-Олександрія в селі Андрійки водій, керуючи транспортним засобом Volkswagen дорожній номерний знак НОМЕР_1 :

- рухався зі швидкістю 75 км/год перевищуючи обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- на вітровому склі в зоні роботи склоочисників мав тріщину, чим порушив п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010, п. 31.1 ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП (а.с. 6).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 06.03.2019 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII; Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII; Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306; ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України колісні транспортні засоби «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.12.2010 року №630.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП, належними та допустимими доказами Відповідачем не підтверджено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо дій Відповідача з розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Разом з тим, частинами 2, 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 (далі - Інструкція №1395), справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 4 Розділу ІІІ Інструкції №1395 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

З аналізу вищенаведеного виплаває те, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці вчинення правопорушення.

При цьому, застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій Відповідача щодо розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення.

Щодо доводів Відповідача про порушення Позивачем вимог п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 та п. 12.4 ПДР України суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Водночас, пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.12.2010 року №630, на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач:

- на вітровому склі автомобіля в зоні роботи склоочисників мав тріщину;

- рухався зі швидкістю 75 км/год перевищуючи обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год.

Колегією суддів встановлено, що Відповідач на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП, надав: копію пояснень ОСОБА_1 щодо подій 06.03.2019 року (а.с. 34); копію клопотання ОСОБА_1 (а.с. 34 зворотній бік); DVD-R диск (а.с. 46), на якому містяться: два фото « _rA000_0306_091927» та «д.з. 5.70, д.з 5.45»; п`ять відеозаписів подій 06.03.2019 року, а саме: « _rA000_0306_091927», « », « », « », « ».

З оглянутого фото « _rA000_0306_091927» видно, що на момент фіксації 06.03.2019 року о 09:19:27 швидкість автомобіля з дорожнім номерним знаком НОМЕР_1 становила 75 км/год при обмеженні швидкості в 50 км/год.

З оглянутого фото «д.з. 5.70, д.з 5.45» видно наявність двох дорожніх знаків, а саме: 5.45 ("Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах) та 5.70 ("Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху". Інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.).

З відеозапису « » (часова позначка 00:09:02) чітко видно наявність тріщини в зоні роботи склоочисників на лобовому склі автомобіля, в якому знаходився Позивач.

При цьому, факт наявності тріщини на лобовому склі в зоні роботи склоочисників Позивачем не заперечується.

З інших відеозаписів видно процес розгляду Відповідачем справи про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 .

Поряд із зазначеним суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Позивач в адміністративному позові вказав про те, що отримавши тріщину на лобовому склі від удару каменю, що вилетів з-під автомобіля, який рухався поруч з автомобілем Позивача, останній вирішив продовжити рух до найближчого СТО з метою заміни скла.

Однак, вказані доводи Позивача стосовно того, що він після появи тріщини на лобовому склі транспортного засобу продовжував рух до найближчого СТО з метою заміни скла, не підтвердженні жодними доказами.

Більш того, Позивач не зазначає та матеріали справи не містять доказів того, що, рухаючись з тріщиною в зоні роботи склоочисників на лобовому склі автомобіля, останній ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, як це передбачено п. 9.9 «в» ПДР України, що ставить під сумнів доводи Позивача про мету продовження руху на транспортному засобі з технічними несправностями у вигляді пошкодженого лобового скла.

Враховуючи те, що надані відповідачем фото та відеозаписи містять інформацію про обставини подій 06.03.2019 року, підтверджують скоєння Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП, останні мають розглядатись судом як речові докази і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб.

Вказані докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Зазначені обставини свідчать про необґрунтованість висновків суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем не було надано матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що надані Відповідачем докази повно відображають інформацію про обставини подій 06.03.2019 року, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вище фото та відеозаписи є належним доказами у цій справі, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для скасування постанови серії АР №428232 від 06.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що в своєму рішенні суд першої інстанції фактично залишив нерозглянутою позовну вимогу щодо визнання протиправними дій інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року по справі №175/1028/19(2-а/175/18/19) - скасувати.

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова