Справа № 440/1919/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 р.Справа № 440/1919/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача Мартинюк О.С.,

представника відповідача Передибайло А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 04.10.2019 року по справі № 440/1919/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області , Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, які сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 67080,13 грн, у тому числі 53664,25 грн - за податковим зобов`язанням, 13416,06 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 5590,03 грн, у тому числі 4472,2 грн - за податковим зобов`язанням, 1118,01 грн - за штрафними санкціями;

- визнати протиправною та скасувати повністю вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 70824,29 грн;

- визнати протиправним та скасувати повністю рішення ГУ ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 07.03.2019 року № у сумі 19992,64 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що висновки контролюючого органу про порушення ним вимог податкового законодавства є безпідставними, оскільки матеріали перевірки свідчать, що контролюючим органом документальну планову перевірку фактично проведено не було. За доводами позивача, відповідачем безпідставно залишено поза увагою наявність документів, які підтверджують законність фінансово господарських операцій та спростовують доводи про порушення позивачем вимог податкового та іншого законодавства, які викладені в акті перевірки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в якому вони просять суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10.12.2019 року представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідачів, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з 15.01.2019 року по 04.02.2019 року ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 11.02.2019 року № 156/16-31-13-05-11/, яким встановлено наступні порушення:

1. пункту 57.1 статті 57, статті 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: несвоєчасна сплата військового збору в сумі 0,41 грн за 2017 рік по строку сплати 19.02.2017 року, фактично сплачено 19.04.2017 року із затримкою 59 днів;

2. пункту 2 частини першої статті 7 та частини 11, у редакції, що була чинною в 2015 році, частини п`ятої, в редакції, що була чинною у 2016-2017 роках, статті 8, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 70824,29 грн, у тому числі за періоди: за 2015 на 5234,64 грн, за 2016 рік на 47808,53 грн, за 2017 на 17781,12 грн;

3. пункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2, пункту 177.4, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177, пункту 44.1, пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 55927,06 грн, у тому числі по періодам: за 2015 рік у сумі 2262,81 грн, за 2016 рік у сумі 39116,05 грн, за 2017 рік у сумі 14548,20 грн:

- підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у загальній сумі 4698,30 грн, у тому числі за періоди: за 2015 рік у сумі 226,28 грн, за 2016 рік у сумі 3259,67 грн, за 2017 рік у сумі 1212,35 грн;

- підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436-IV (із змінами та доповненнями), а саме: неналежне ведення обліку доходів і витрат за 2015, 2016, 2017 роки, що призвело до включення в декларації про майновий стан і доходи перекручених даних (а.с. 20-62).

25.02.2019 року позивачем подано до ГУ ДФС у Полтавській області заперечення на акт перевірки (т. 1 а.с. 69-73).

Листом ГУ ДФС у Полтавській області від 06.03.2019 року № ФОП/Л/1636/16-31-13-05-17 повідомлено позивача про розгляд заперечень на акт та зазначено, що висновки акта перевірки від 11.02.2019 року залишено без змін, а подані позивачем заперечення до акта перевірки від 25.02.2019 року без задоволення (т. 1 а.с. 74-80).

На підставі вказаного акта перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення-рішення від 07.03.2019 року:

- № , яким за порушення пункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2, пункту 177.4, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177, пункту 44.1, пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 68080,31 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням на суму 53664,25 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 13416,06 грн (т. 1 а.с. 82);

- № , яким за порушення підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 50590,03 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням на суму 4472,02 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1118,01 грн (т. 1 а.с. 83).

Крім того, на підставі акта перевірки від 11.02.2019 року № 156/16-31-13-05-11/ контролюючим органом прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 19992,64 грн (т. 1 а.с. 85).

Також за результатами перевірки контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2019 року № Ф-, якою позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 70824,29 грн (т. 1 а.с. 84).

20.03.2019 року позивачем подано до ДФС України скаргу на податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення (т.1 а.с. 89-95).

Рішенням про результати розгляду скарги ДФС України від 22.04.2019 року № 18887/6/99-99-11-05-02-25 скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення. Також указаним рішенням, залишено без змін рішення ГУ ДФС у Полтавській області № від 07.03.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2019 року № Ф- (а.с. 96-98).

Рішенням про результати розгляду скарги від 08.05.2019 року № 21175/6/99-99-11-05-01-25 у частині оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року № , № № скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (т.1 а.с. 99-102).

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачем відсутності правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у графі 7 розділу І додатку форми 4Ф до податкової декларації про майновий стан і доходи відображено витрати у графі №Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг на суму 226370,43 грн.

Водночас за доводами фіскального органу ФОП Лобачь О.О. підтверджено наданими первинними документами задекларовані витрати на суму 211285,00 грн.

За твердженням позивача, відповідачем під час перевірки не прийнято до уваги та не відображено в акті перевірки документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на суму 18000,00 грн у зв`язку з отриманням юридичних послуг.

Оцінюючи доводи сторін, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно до п. 1.1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці 2 пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами 2 і 4 пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Положеннями пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній у 2015-2016 роках) визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року № 1797-VIII підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України викладено в такій редакції: «суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця».

Також п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України доповнено п. п. 177.4.5 - 177.4.9 такого змісту: «не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (надалі - Закон № 996-XIV) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положеннями ст. 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження понесених витрат на суму 18000,00 грн позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 01.10.2015 року відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ «Агентство юридичних послуг» (виконавець) домовилися про те, що виконавець зобов`язується в інтересах замовника здійснювати юридично-значимі дії та надавати юридичні послуги в порядку та на умовах визначених цим договором (т. 1 а.с. 103-104).

Пунктом 3.2 договору визначено, що акт про надання послуг підписується сторонами даного договору до «01» числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги.

Крім того, позивачем надано до суду акти приймання-передачі наданих послуг № 10/15 від 30.10.2015 року (т. 1 а.с. 104), № 11/15 від 30.11.2015 року (т. 1 а.с. 105), № 12/15 від 29.12.2015 року (т. 1 а.с. 106), згідно з якими визначено вартість наданих послуг - 6000,00 грн.

Позивач також зазначає, що на підставі актів приймання-передачі наданих послуг проведена відповідна оплата послуг в готівковій формі відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру № 3 від 30.10.2015 року на суму 6000,00 грн, № 4 від 30.11.2015 року на суму 6000,00 грн, № 5 від 30.12.2015 року на суму 6000,00 грн (т. 1 а.с. 107).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Як встановлено п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Згідно до п. 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року за № 1686/24218 відповідно до п. 177.10 ст. 177 та п. 178.6 ст. 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Судом під час судового розгляду справи досліджено копії Книги обліку доходів і витрат № 946 суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 надані до суду контролюючим органом та позивачем (т. 2 а.с. 94-103, 189-200).

Колегія суддів звертає увагу на те, що копії Книги обліку доходів і витрат надані фіскальним органом та дослідженні ним під час перевірки не містять запису про витрати на суму 18000,00 грн, у зв`язку з отриманням юридичних послуг від ТОВ «Агентство юридичних послуг» (т. 2 а.с. 97).

Водночас слід зазначити, що копії Книги обліку доходів і витрат, які надані до суду ФОП ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 193) місять запис про витрати на суму 18000,00 грн, у зв`язку з отриманням юридичних послуг від ТОВ «Агентство юридичних послуг».

Отже, надані учасниками справи копії Книги обліку доходів і витрат містять розбіжності, а саме відомості, зазначені в Книзі обліку доходів і витрат наданій позивачем суперечать, відомостям, які було досліджено контролюючим органом під час перевірки.

Разом з цим суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем було подано до фіскального органу заперечення на акт перевірки (т. 1 а.с. 69-73) та скаргу на податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення ГУ ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, проте, ні скарга, ні заперечення не містять посилання позивача на не врахуванням ГУ ДФС у Полтавській області під час перевірки понесених позивачем витрати на суму 18000,00 грн у зв`язку з отриманням юридичних послуг від ТОВ «Агентство юридичних послуг».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами фіскального органу про не підтвердження ФОП ОСОБА_1 первинними документами задекларованої суми витрат у розмірі 15085,43 грн за 2015 рік.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу щодо порушення позивачем п. п. 44.1, 44.6 ст. 44, п. п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у зв`язку з не підтвердженням позивачем документально задекларованої суми витрат у розмірі 217311,34 грн за 2016 рік, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивачем у графі 7 розділу І додатку форми 2Ф до податкової декларації про майновий стан і доходи відображено у графі «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» на суму 370641,38 грн (т. 2 а.с. 112).

Водночас фіскальним органом зазначено, що ФОП ОСОБА_1 підтверджено наданими первинними документами задекларовані витрати на суму 153330,04 грн (без ПДВ).

За доводами позивача, фіскальним органом не прийнято до уваги та не відображено в акті перевірки надані позивачем документи, які підтверджують понесення ним витрат за 2016 рік у сумі 211535,00 грн, а саме: 146071,00 грн у зв`язку з отриманням позивачем транспортних послуг від ФОП ОСОБА_2 ; 49980,00 грн у зв`язку з придбанням позивачем у ФОП ОСОБА_3 товарно-матеріальних цінностей, які використовуються у господарській діяльності позивача; 15484,00 грн - понесені витрати у зв`язку з використанням автомобіля у господарській діяльності (заправка паливом).

Оцінюючи доводи учасників справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Стосовно взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту наданих позивачем договорів вбачається, що 01.11.2015 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір про надання транспортних послуг за умовами якого виконавець приймає зобов`язання з надання транспортних послуг з перевезення нафтопродуктів; замовник зобов`язується здійснити оплату відповідно до наданих рахунків-фактур та прибуткових касових ордерів. Строк дії договору до 01.02.2016 року (т. 1 а.с. 108).

Також, 20.01.2016 року, між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір про надання транспортних послуг за умовами якого виконавець приймає зобов`язання з надання транспортних послуг з перевезення нафтопродуктів; замовник зобов`язується здійснити оплату відповідно до наданих рахунків-фактур та прибуткових касових ордерів. Строк дії договору до 31.12.2016 року (т. 1 а.с. 109).

Контролюючим органом зазначено, що за авто послуги, які надані ФОП ОСОБА_2 відповідно до актів приймання-здачі робіт за договором на надання транспортних послуг від 20.01.2016 року, оплата проведена в безготівковій формі відповідно до платіжного доручення № 74 від 28.10.2016 року у сумі 43000,00 грн (без ПДВ) та відповідно до платіжного доручення № 90 від 28.12.2016 року у сумі 52000,00 грн (без ПДВ) (т.1 а.с. 37).

На підтвердження понесення витрат за вищевказані транспортні послуги позивачем надано: акт приймання-передачі транспортних послуг від 29.09.2016 року на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 29-09-001 від 29.09.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 135-136), акт приймання-передачі транспортних послуг від 28.09.2016 року на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 28-09-001 від 28.09.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 133-134), акт приймання-передачі транспортних послуг від 01.09.2016 року на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 01-09-001 від 01.09.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 127-128), акт приймання-передачі транспортних послуг від 23.09.2016 року на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 23-09-001 від 23.09.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 131-132), акт приймання-передачі транспортних послуг від 16.09.2016 року на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 16-09-001 від 16.09.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 129-130), акт приймання-передачі транспортних послуг від 30.08.2019 року на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 30-08-001 від 30.08.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 125-126), акт приймання-передачі транспортних послуг від 11.07.2019 року на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 11-07-001 від 11.07.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 121-122), акт приймання-передачі транспортних послуг від 08.07.2019 року на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 08-07-001 від 08.07.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 123-124), акт приймання-передачі транспортних послуг від 26.10.2016 року на суму 6250,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 26-10-001 від 26.10.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 139-140); акт приймання-передачі транспортних послуг від 28.10.2016 року на суму 6250,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 28-10-001 від 28.10.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 141-142); акт приймання-передачі транспортних послуг від 05.10.2016 року на суму 6250,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 05-10-001 від 05.10.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 137-138); акт приймання-передачі транспортних послуг від 05.11.2016 року на суму 6250,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 05-11-001 від 05.11.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 145-146); акт приймання-передачі транспортних послуг від 04.11.2016 року на суму 6750,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 04-11-005 від 04.11.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 143-144); акт приймання-передачі транспортних послуг від 09.11.2016 року на суму 6750,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 09-11-005 від 09.11.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 147-148); акт приймання-передачі транспортних послуг від 20.12.2016 року на суму 6750,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 20-12-004 від 20.12.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 149-150); акт приймання-передачі транспортних послуг від 21.12.2016 року на суму 6750,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 21-12-003 від 21.12.2016 року, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297 НОМЕР_1 , пункт навантаження с. Селещина (т. 1 а.с. 151-152).

Водночас суми виплат, які були проведені за надані послуги в готівковій формі відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів № 10 від 16.01.2016 року на суму 6570,00 грн, № 12 від 12.01.2016 року на суму 9860,00 грн, № 11 від 13.01.2016 року на суму 9860,00 грн, № 6 від 06.02.2016 року на суму 9975,00 грн, № 7 від 07.02.2016 року на суму 9975,00 грн, № 8 від 01.02.2016 року на суму 9975,00 грн під час проведення перевірки не надавалися контролюючому органу.

Колегія суддів зазначає, що Книга обліку доходів і витрат досліджена фіскальним органом під час перевірки не містять запису про вище вказані суми витрат, понесених позивачем за договором про надання транспортних послуг за І квартал 2016 року (т. 2 а.с. 97).

Разом з цим, Книга обліку доходів і витрат надана до суду позивачем містить запис про витрати на суму 56215,00 грн за транспортні послуги, надані ФОП ОСОБА_2 .

Таким чином, інформація, яка зазначена в Книзі обліку доходів і витрат, що надана до суду позивачем містить невідповідність відомостям дослідженим фіскальним органом під час перевірки.

Крім того, за твердженням позивача на виконання умов договору про надання транспортних послуг від 01.11.2015 року та договору про надання транспортних послуг від 20.01.2016 року ФОП ОСОБА_1 передано ФОП ОСОБА_2 . дизельне паливо в кількості 5490 літрів на загальну суму 89856,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі палива № 3-16 від 04.11.2015 року (т. 1 а.с. 12).

Водночас, контролюючим органом у відзиві на позов зазначено, що акт приймання-передачі дизельного пального № 3-16 від 04.11.2015 року не був пред`явлений під час перевірки. Указано, що додані первинні документи суперечать документам, які були надані при проведенні перевірки та акту попередньої планової перевірки, тому ФОП ОСОБА_1 не міг передати ФОП ОСОБА_2 дизельне паливо у кількості 5490 літрів (4608 кг), яке було придбане та оплачене, оскільки вказане пальне знаходилося на залишку (т. 3 а.с. 67).

Надаючи оцінку доводам учасників справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З аналізу ст. 177 Податкового кодексу України, у редакції, чинній у 2015 році, слідує, що фізична особа-підприємець має право включити до складу витрат відповідні суми, підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів та господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, і які підпадають під перелік витрат операційної діяльності.

Так, відповідно до актів приймання-передачі дизельного палива, паливо передане для використання транспортним засобом МАЗ 500 НОМЕР_2 (т. 3 а.с. 130).

На підтвердження списання дизельного палива позивачем надано до суду подорожні листи (т. 1 а.с. 153-186) згідно з якими паливо списувалося на транспортний засіб МАЗ 500 ДНЗ 92097СК.

Водночас, під час перевірки позивачем надано контролюючому органу товарно-транспортні накладні № 28-10-001 від 28.10.2016 року (т.3 а.с. 167), № 26-10-001 від 26.10.2016 року (т. 3 а.с. 168), № 05-10-001 від 05.10.2016 року (т. 3 а.с. 169), № 29-09-001 від 29.09.2016 року (т. 3 а.с. 170), № 28-09-001 від 28.09.2016 року (т. 3 а.с. 171), № 23-09-001 від 23.09.2016 року (т. 3 а.с. 172), № 16-09-001 від 16.09.2016 року (т. 3 а.с. 173), № 01-09-001 від 01.09.2016 року (т. 3 а.с. 174), № 30-08-001 від 30.08.2016 року (т.3 а.с. 175), № 19-07-001 від 19.07.2016 року (т. 3 а.с. 176), № 08-07-001 від 08.07.2016 року (т. 3 а.с. 177), № 05-11-001 від 05.11.2016 року (т. 3 а.с. 178) згідно з якими послуги надавалися автомобілем - КАМАЗ ДНЗ 55-102 причіп НОМЕР_3 .

Крім того, за відомостями зазначеними у подорожніх листах пального списано у кількості 5928 л, проте, згідно з актом приймання-передачі дизельного пального № 3-16 від 04.11.2015 року ФОП ОСОБА_1 передано ФОП ОСОБА_2 . дизельне паливо у кількості 5490 літрів.

Колегія суддів погоджується з доводами контролюючого органу, що надані позивачем первинні документи містять суперечності.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не надано до суду інших доказів на підтвердження списання вказаного пального за спірний період, зокрема актів списання палива, звітів по ПММ тощо.

Суд звертає увагу на те, що з акта приймання-передачі дизельного пального № 3-16 від 04.11.2015 року неможливо встановити безпосереднє використання дизельного палива у кількості 5490 літрів (4608 кг) ФОП ОСОБА_2 у процесі виконання умов договору про надання транспортних послуг від 01.11.2015 року та від 20.01.2016 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем докази не є належними доказами на підтвердження використання ФОП ОСОБА_1 дизельного пального у його господарській діяльності.

Отже, позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження понесення витрат на суму 146071,00 грн.

За доводами позивача, 05.01.2016 року ФОП ОСОБА_1 придбано у ФОП ОСОБА_3 товарно-матеріальні цінності на суму 49980,00 грн, що підтверджується накладною № 18.

Згідно з вказаною накладною позивачем придбано: фланець у кількості 2 шт., дизельний клапан у кількості 2 шт., запірну арматури у кількості 2 шт., сальник паранітовий у кількості 4 шт. (т. 1 а.с. 187).

Також на підтвердження оплати за вказаний товар позивачем до суду надано квитанції до прибуткових касових ордерів № 4 від 05.01.2016 року на суму 9996,00 грн, № 5 від 06.01.2016 року на суму 9996,00 грн, № 7 від 12.01.2016 року на суму 9996,00 грн, № 8 від 13.01.2016 року в сумі 9996,00 грн, № 6 від 11.01.2016 року в сумі 9996,00 грн (т. 1 а.с. 187-188).

Разом з тим, слід зазначити, що на підтвердження використання придбаної продукції в своїй господарській діяльності позивачем не надано до суду документів.

Крім того, Книга обліку доходів і витрат досліджена фіскальним органом під час перевірки не містить запису про вище вказані суми витрат, понесених позивачем за І квартал 2016 року у зв`язку з придбанням вказаної продукції (т. 2 а.с. 97).

Проте Книга обліку доходів і витрат надана до суду позивачем містить запис про витрати на суму 49980,00 грн, сплачені на користь ФОП ОСОБА_3 .

Таким чином, інформація, яка зазначена в Книзі обліку доходів і витрат, що надана до суду позивачем містить невідповідність відомостям дослідженим ГУ ДФС у Полтавській області під час перевірки.

З огляду на відсутність документів, що підтверджують використання (списання) у господарській діяльності позивача - фланця у кількості 2 шт., дизельного клапана у кількості 2 шт., запірної арматури у кількості 2 шт., сальника паранітового в кількості 4 шт., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для віднесення вказаної суми до складу валових витрат.

Також позивачем зазначено, що під час перевірки контролюючим органом безпідставно не враховано документально підтверджені витрати у сумі 15484,00 грн, які понесено позивачем у зв`язку з використанням автомобіля у господарській діяльності позивача - марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Позивач стверджує, що у зв`язку з використанням у господарській діяльності вказаного автомобіля протягом січня - лютого 2016 року витрачено палива: пропан бутан у кількості 1973 літри (1065 кг) на загальну суму 12650,00 грн, бензин А 95-Євро 168 літрів (128 кг) на загальну суму 2834 грн, а всього на суму 15484,00 грн, що підтверджується подорожніми листами автомобіля та наказом від 24.02.2016 року (т. 1 а.с. 13).

За твердженням контролюючого органу під час перевірки позивачем було надано лише договір (угода) про використання автомобіля працівника у виробничих цілях підприємства від 15.01.2015 року, жодних інших документів не надавалося (т. 3 а.с. 160).

Надаючи оцінку викладеним доводам, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Позивачем зазначено, що використання автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_4 здійснювалося ним на підставі договору (угоди) про використання автомобіля працівника в виробничих цілях підприємства, укладеного 15.01.2015 року, між ПП ОСОБА_1 (сторона-1) та ОСОБА_1 (сторона-2) за умовами якого сторона-2 за завданням сторони-1 зобов`язується надати послугу за плату відповідно до умов цього договору, а сторона-1 зобов`язується прийняти цю послугу та оплатити її на умовах та в порядку, що встановлений умовами цього договору.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що сторона-2 зобов`язується використовувати власний автомобіль згідно з договором, виконуючи свої службові обов`язки та виключно для виробничих потреб (цілей) сторони-1. Марка (модель) автомобіля MITSUBISHI, колір сірий, рік випуску 2007, державний номер НОМЕР_4 , документ, що підтверджує право володіння (користування) автомобілем технічний паспорт.

Як визначено п. 1.3 договору, сторона-1 зобов`язується здійснювати за власний рахунок заправку автомобіля строни-2 паливно-мастильними матеріалами у період використання стороною-2 автомобіля у виробничих (господарських) цілях сторони-1 за цим договором або компенсувати вартість придбаних паливно-мастильних матеріалів стороною-2 для їх використання в ході використання автомобіля в виробничих цілях підприємства, а також компенсувати стороні-2 витрати за використання автомобіля у виробничих (господарських) цілях у розмірі та порядку погодженому сторонами цим договором (т. 1 а.с. 192- 194).

На підтвердження списання пального у період з січня по лютий 2016 року позивачем надано до суду подорожні листи службового легкового автомобіля (т. 1 а.с. 196-213) та наказ від 24.02.2016 року (т. 1 а.с. 214).

Водночас суд критично оцінює вказані документи оскільки з подорожніх листів та наказу неможливо встановити, що автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номерний знак НОМЕР_4 , використовувався позивачем у власній господарській діяльності.

Так, за приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у наданих позивачем до фіскального органу запереченнях на акт перевірки (т. 1 а.с. 69-73) та скарзі на оскаржувані рішення, не вказано про те, що понесені позивачем витрати за 2016 рік у сумі 211535,00 грн включають також витрати у розмірі 15484,00 грн, які понесені ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з використанням автомобіля у господарській діяльності.

Таким чином, у ході судового розгляду справи позивачем не доведено пов`язаність із господарською діяльністю витрат на пальне, а відтак списання паливно-мастильних матеріалів на автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номерний знак НОМЕР_4 за спірний період та віднесення їх вартості до витрат у 2016 році є неправомірним.

Крім того, у ході перевірки достовірності відображених показників у поданих податкових деклараціях про майновий стан і доходи (з додатками) за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, віднесено правомірно вартість отриманих робіт (послуг) на суму 120157,04 грн, при цьому, позивачем не надано первинних документів, що підтверджують здійснення придбання та використання робіт (послуг) при здійсненні фінансово-господарської діяльності на суму 80823,35 грн (т. 1 а.с. 42).

Водночас за доводами позивача, працівниками ГУ ДФС у Полтавській області не прийнято до уваги і не відображено в акті перевірки надані документи, які підтверджують понесення позивачем витрат у сумі 79976,00 грн, у зв`язку з придбанням у ФОП ОСОБА_3 товарно-матеріальних цінностей, які використовуються позивачем у господарській діяльності.

Надаючи оцінку вище викладеним доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

На підтвердження вартості понесених витрат у розмірі 79976,00 грн за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 надано до суду накладну № 3 від 04.01.2017 року згідно з якою останнім придбано: ємкість для палива 2 шт. по 32700,00 грн за 1 шт., підставки під ємкість 4 шт. по 3120,00 грн за 1 шт., гвинтів для кріплення 16 шт. по 131,00 грн за 1 шт., які були придбані у ФОП ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 189).

Також позивач на підтвердження оплати за вказаний товар надав до суду копії квитанцій до прибуткових касових ордерів № 7 від 10.01.2017 року на суму 9997,00 грн, № 8 від 11.01.2017 року на суму 9997,00 грн, № 9 від 12.01.2017 року на суму 9997,00 грн, № 10 від 13.01.2017 року на суму 9997,00 грн, № 3 від 04.01.2017 року на суму 9997,00 грн, № 4 від 05.01.2017 року на суму 9997,00 грн, № 5 від 06.01.2017 року на суму 9997,00 грн, № 6 від 09.01.2017 року на суму 9997,00 грн (т. 1 а.с. 190-191).

Разом з цим, відповідачем зазначено, що під час перевірки позивачем не надавалися зазначені вище квитанції до прибуткових касових ордерів (т. 3 а.с. 160-161).

Колегія суддів звертає увагу на те, що на підтвердження використання придбаної продукції в господарській діяльності позивачем не надано до суду документів.

Крім того, Книга обліку доходів і витрат досліджена фіскальним органом під час перевірки не містить запису про вище вказані суми витрат, понесених позивачем за І квартал 2017 року у зв`язку з придбанням вказаної продукції (т. 2 а.с. 100).

Але Книга обліку доходів і витрат, надана до суду позивачем, містить запис про витрати на суму 79976,60 грн, сплачені на користь ФОП ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 196).

Отже, під час дослідження відомостей, зазначених у Книзі обліку доходів і витрат, яка надана до суду позивачем та Книги обліку доходів і витрат, наданої до суду відповідачем, судом апеляційної інстанції встановлено розбіжності.

З огляду на відсутність документів, що підтверджують використання у господарській діяльності позивача придбаних позивачем у ФОП ОСОБА_3 товарно-матеріальних цінностей та встановлені судом розбіжності у записах, які містить Книга обліку доходів і витрат, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для віднесення вказаної суми до складу валових витрат ФОП ОСОБА_1 у 2017 році.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року № .

Надаючи оцінку вимогам позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року № , суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно до п. 16-1 Перехідних положень Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Як визначено положеннями п. п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

У відповідності до п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Як зазначено вище, згідно з п. п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Так, за висновками контролюючого органу, правомірність яких підтверджено у ході розгляду цієї справи, встановлено, що чистий оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_1 у 2015 році склав 72512,84 грн, у 2016 році - 254970,75 грн, у 2017 році - 141134,86 грн.

Отже, колегія суддів погоджується із доводами відповідача, що позивачем занижено військовий збір у загальній сумі 4698,30 грн, у тому числі по періодам: за 2015 рік на суму 226,28 грн, за 2016 рік на суму 3259,67 грн, за 2017 рік на суму 1212,35 грн.

Враховуючи викладене, вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року № , задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування повністю вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 70824,29 грн та рішення ГУ ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 07.03.2019 року № у сумі 19992,64 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В акті перевірки фіскальним органом встановлено заниження суми єдиного внеску за 2015 рік на 5234,64 грн, за 2016 рік на 47808,53 грн, за 2017 рік на 17781,12 грн у результаті заниження суми доходу на який нараховується єдиний внесок за 2015 рік на суму 15085,43 грн, за 2016 рік на суму 217311,33 грн, за 2017 рік на суму 80823,34 грн.

Надаючи оцінку вказаному, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній у 2015 та 2016 році) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Колегія суддів зазначає, що положеннями абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII (дата набрання чинності з 01.01.2017 року) визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній у 2015 році) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини 1 статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Положеннями частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній у 2016-2017 роках) передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як визначено положеннями ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають, оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про підтвердження висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем суми чистого доходу на який нараховується єдиний внесок за 2015 рік на суму 15085,43 грн, за 2016 рік на суму 217311,33 грн, за 2017 рік на суму 80823,34 грн, ФОП ОСОБА_1 протиправно занижено єдиний внесок за 2015-2017 рік на суму 70824,29 грн, а відповідачем ГУ ДФС у Полтавській області, в свою чергу, правомірно прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 07.03.2019 року № та вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

Викладене позивачем не спростовано та підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного суду від 26.09.2019 року по справі № 440/1919/19 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За приписами ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року по справі № 440/1919/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)В.В. Старостін
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 13.12.2019 року