Справа № 382/1089/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 382/1089/19 Суддя (судді) першої інстанції:Кисіль О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О.

Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Т.в.о командира взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Козік Дениса Ігоровича на рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Т.в.о командира взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Козік Дениса Ігоровича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності, скасувати постанову про накладення адміністративного стягненя по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 011209 від 05.06.2019, а провадження у справі закрити.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Постанову серії НК № 011209 від 05 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП визнати протиправною та скасувати, провадження по справі закрити.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, апелянт вказує, що правомірно зупинив транспортний засіб, оскільки у відповідача була наявна інформація, що причіп позивача був виготовлений кустарним методом, тому було прийнято рішення зупинити авто позивача. Окрім цього, апелянт вказував, що відповідачем дотримано порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а наявні докази, зокрема, відео фіксація, дають підстави стверджувати, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення є доведеним .

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05 червня 2019 Т.в.о командира взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Козік Дениса Ігоровича винесено постанову серії НК № 011209 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до змісту зазначеної постанови, позивач 05 червня 2019 року о 08.48 год. На 77 км М-03 автошляху Київ-Харків керував транспортним засобом з напівпричепом, мав технічні несправності (права пасажирська дверцята та розбите скло), а також напівпричеп мав на одній осі встановлені шини з різними малюнками протектора, чим порушив п.31.4.5 «г» ПДР України.

Вважаючи таку постанову незаконною та необґрунтованою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що конкретизуючих причин зупинки передбачених п.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» та КпАП України позивачу не надано, як і не було пред`явлено доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, як це передбачено нормами КУпАП, невраховано при винесенні постанови про адміністративне правопорушення пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, відмовлено в перенесенні розгляду справи та правом скористатися правовою допомогою, надати свої заперечення, після роз`яснення прав позивачу, було здійснено зовнішній огляд автомобіля позивача та зазначено про виявлення правопорушень передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.122 КпАП України, проте винесено постанову було лише за ч.1 ст.121 КпАП України, не надано можливості ознайомитися позивачу з даною постановою про адміністративне правопорушення та не надано її копії, не роз`яснено права на оскарження даної постанови про адміністративне правопорушення.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів (зокрема, за ч.1 ст.121 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - ч.2 ст. 258 КУпАП. При цьому, у відповідності до статті 276 КУпАП постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Стаття 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, встановлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, тощо.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст.121 КУпАП визначено, що забороняється керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п.31.4 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Так, позивачем не оспорюється сам факт експлуатації автомобіляна якому встановлені шини з різними малюнками протектора. Разом з тим, в одбгрунтування позовних вимог позивач вказував на безпідставність його зупинки, порушення процедури розгляду справи.

Разом з тим, Законом України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

У спірному випадку, як вбачається з апеляційної скарги, відповідач, обґрунтовуючи правомірність підстав для зупинки транспортного засобу позивача, посилається на положення п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому відповідач зазначає те, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача стала наявна у нього інформація, що причіп позивача був виготовлений кустарним методом, що у свою чергу, стало підставою для зупинки транспортного засобу на підставі положень п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що положення п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліцейському зупинити транспортний засіб у випадку наявності інформації, яка, зокрема, свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що конкретизуючих причин зупинки передбачених п.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» та КпАП України позивачу надано не було, а лише після здійснення зовнішнього огляду автомобіля позивача зазначено про виявлення правопорушень передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.122 КпАП України.

Отже, відповідач зупинивши транспортний засіб під керуванням позивача не виконав вимоги ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та не проінформував позивача про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відтак, транспортний засіб під керуванням позивача був зупинений без достатніх правових підстав.

Окрім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем відмовлено в перенесенні розгляду справи та правом скористатися правовою допомогою, хоча спочатку було повідомлено про перенесення розгляду справи. Не надано можливості надати свої заперечення. Окрім того, після роз`яснення прав позивачу, було здійснено зовнішній огляд автомобіля позивача та зазначено про виявлення правопорушень передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.122 КпАП України, проте винесено постанову було лише за ч.1 ст.121 КпАП України. Також, відповідачем не надано можливості ознайомитися позивачу з даною постановою про адміністративне правопорушення та не надано її копії, не роз`яснено права на оскарження даної постанови про адміністративне правопорушення.

Наразі, колегія суддів зауважує, що порушення суб`єктом владних повноважень етапів процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушення яких не можна трактувати як формальні, можуть бути підставою для скасування рішення, прийнятого за результатами такого розгляду, та звільнення особи порушника від відповідальності за умови, що такі порушення вплинули або об`єктивно могли вплинути на правомірність прийняття вказаного рішення.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 011209 від 05.06.2019 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Т.в.о командира взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Козік Дениса Ігоровича про скасування постанови.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Т.в.о командира взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Козік Дениса Ігоровича на рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна