Справа № 386/1136/19
Суддя: Гут Ю. О.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 386/1136/19
Провадження № 2-а/386/22/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді Гут Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Фенюшиної Ю.Ю.

позивача ОСОБА_1 представника позивача - Осієвської І. В.

представника відповідача Сороки А. В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт. Голованівськ адміністративний позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Осієвська І.В., до Голованівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача : Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третьої країни

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2019 року до Голованівського районного суду Кіровоградської області надійшов вказаний адміністративний позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Осієвська І.В., до відповідача Голованівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача : Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третьої країни .

В обґрунтування позову в інтересах позивача її представник зазначила, що 07 листопада 2019 року завідувачем Голованівського РС УДМС України в Кіровоградській області Юрченком О.В. будо винесено рішення № 149 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язанно її залишити територію у термін до 06.12.2019 року . Вважає вказане рішення протиправним та таким що підлягає скасуванню, оскільки позивач ОСОБА_1 проживає в Україні з 2004 року. Проживає біля свого чоловіка - ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 стала на облік у Головному управлінні Міндоходів у Кіровоградській області та отримала картку платника податків України. 25.01.2013 року між; громадянкою Республіки Молдова ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_4 укладено шлюб на території України ОСОБА_1 має міцні соціальні зв`язки в Україні, одружена із громадянином України та разом з ним виховує четверо дітей. За період п`ятнадцятирічного проживання в Україні у неї склалися сталі відносини з мешканцями її населеного пункту. Також вона оформлена в Україні як платник податків, до кримінальної та адміністративної відповідальності в України не притягувалась.

З Республіки Молдова знята з прописки з причини «Дозвіл на еміграцію» до України, тобто зв`язок з її країною резиденства втрачений.

Від органів, які реалізують державну політику у сфері міграції, позивачка не переховувалася, постійно співпрацювала із Голованівським РС УДМС України в Кіровоградській області та надавала до нього документи на продовження терміну перебування в Україні та оплачувала послуги за ці дії, що підтверджується банківською квитанцією.

Недобросовісне виконання посадових обов`язків працівниками міграційної служби створюють об`єктивні перешкоди ОСОБА_1 у оформленні належних документів для перебування на території України.

Просить визнати протиправним та скасувати рішення № 149 від 07.11.2019 року, прийняте завідувачем Голованівського РС УДМС України в Кіровоградській області Юрченком О.В. про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання її залишити територію у термін до 06.12.2019 року .

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та просили суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач дійсно перебуває на території України нелегально. 30.10.2019 року притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 203 ч.1 КУпАП, про продовження терміну перебування на території України до органів ДМС України не зверталася, клопотань про набуття/прийняття громадянства України не порушувала, відповідно було винесено рішення про примусове повернення до країни походження позивача та надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що позов не визнають з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, «... Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України...».

20.09.2017 відповідачем проведена перевірка законності перебування позивача на території України, під час якої встановлено наступне.

За обліками інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» Державної прикордонної служби України (далі - система «Аркан»), позивач в період з 2016 по 2019 роки здійснила наступні перетини державного кордону України:

07.04.2016 в напрямку «В`їзд»; 01.12.2016 в напрямку «Виїзд»;

18.12.2016 в напрямку «В`їзд»;21.06.2017 в напрямку «Виїзд»;

09.08.2017 в напрямку «В`їзд».

Таким чином, позивач останній раз прибула на територію України 09.08.2017 через КПП «Платонове» по паспорту громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 до свого чоловіка, громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким, відповідно до свідоцтва про шлюб від 25.01.2013 серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, перебуває у шлюбі. Проживала разом зі своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Молдова про безвізові поїздки громадян, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1731, передбачено, що «... Громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть в`їжджати-виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, чинних в цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї Угоди...».

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження, строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок № 150), «...Іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: [...]

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС...».

Згідно пункту 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884 (далі - Порядок № 884), «.. .Громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України...».

Пунктом 4 Порядку № 884 передбачено, що «...Під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування Іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів...».

Таким чином, станом на дату проведення перевірки, 20.09.2017, позивач перевищила дозволений вказаними нормами законодавства строк перебування в Україні на 90 діб, а термін її законного перебування в Україні закінчився 23.06.2017.

Відповідно до підпункту 6 Порядку № 150, «...Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули:

1) за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну...».

За час легального перебування в Україні відповідач із відповідною заявою про продовження строку перебування в Україні до ДМС України не зверталась, клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на тимчасове проживання не порушувала.

Враховуючи те, що позивач одружена із громадянином України та за умови законного перебування в Україні може подати заяву про продовження строку перебування в Україні, документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні та отримання дозволу на імміграцію в Україну, відповідачем 20.09.2017 за проживання без документів на право проживання в Україні притягнута до відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП (протокол МКВ від 20.09.2017 № 034950) та відповідно до винесеної постанови визнана винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн. Зазначений штраф позивачем сплачений (квитанція від 20.09.2017 № 7), постанова про накладення адміністративного стягнення не оскаржувалась.

Відповідно до підпункту 1 пункту 9 Порядку № 150, «... Для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають перелік документів :

Представником позивача у адміністративному позові зазначено, що позивач зверталась до відповідача із відповідними документами на продовження строку перебування в Україні та сплачувала державне мито за його оформлення. В той же час, квитанція про сплату вказаного державного мита є лише одним з необхідних документів, визначених підпунктом 1 пункту 9 Порядку № 150. Інших документів, передбачених вказаною нормою права позивачем надано не було.

Разом із тим, до адміністративного позову долучена довідка Люшнюватської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 08.11.2019 № 243, в якій зазначено, що позивач до адміністративної відповідальності не притягалась. Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки позивач за порушення правил перебування на території України притягалась до адміністративної відповідальності 20.09.2017 та 30.10.2019 відповідачем. Постанови про накладення адміністративного стягнення оскаржені та скасовані не були.

Окрім цього, представник позивача посилається на підтвердження жителями с. Люшнювате факту звернення позивача до відповідача з питань оформлення відповідних документів на перебування в Україні. Враховуючи те, що вказані документи подаються заявником особисто, жителі вказаного населеного пункту не можуть бути свідками факту такого звернення позивачем.

З моменту виявлення порушення позивачем правил перебування в Україні, остання із відповідною заявою про продовження строку перебування в Україні до ДМС України не зверталась, клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на тимчасове проживання не порушувала та документів, передбачених підпунктом 1 пункту 9 Порядку № 150 до відповідача не надавала.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-УІ (далі - Закон № 3773-УІ), «... нелегальний мігрант - [...] іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України...».

Згідно статті 26 Закону № 3773-УІ, «... Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства [...] за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції [...]. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України, Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Таким чином, 30.10.2019 позивач, за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, відповідачем притягнута до відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП (протокол МКВ від 30.10.2019 № 000097) та відповідно до винесеної постанови визнана винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1700 грн. Зазначений штраф позивачем сплачений (квитанція від 30.10.201 № 0.0..1), постанова про накладення адміністративного стягнення не оскаржувалась.

Приймаюча сторона, ОСОБА_4 , за невжиття заходів щодо забезпечення своєчасної реєстрації позивача притягнутий до відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП (протокол МКВ від 30.10.2019 № 000102) та відповідно до винесеної постанови визнаний винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Постанова про накладення адміністративного стягнення не оскаржувалась,

Відповідач, маючи інформацію, яка доводить, що дії позивача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, вважаючи його перебування на території України таким, що суперечить вимогам законодавства України про правовий статус іноземців, на підставі статті 26 Закону № 3773-УІ прийняв 07.11.2019 рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вона ознайомлена того ж дня. Вказане рішення вважають правомірним, всебічно обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України. На підставі вище викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача : Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення .

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи та відзив на позовну заяву, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням завідувача Голованівського РС УДМС України в Кіровоградській області Юрченка О.В. № 149 від 07.11.2019 року вирішено примусово повернути до країни походження громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , та зобов`язано її покинути територію України у термін до 06.12.2019 року.

За змістом вказаного рішення, 30.10.2019 року під час спільного відпрацювання місць можливого перебування іноземців з працівниками Голованівським РС УДМС України в Кіровоградській області виявлено громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на території України з порушенням чинного законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. У результаті подальшої перевірки встановлено, що вказана ОСОБА_1 прибула на територію України 09.08.2017 року через КПП «Платонове» за національним паспортним документом, серія НОМЕР_1 виданим компетентним органом цієї держави 13.12.2013 року, дійсним до 12.12.2020 року до свого чоловіка громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час іноземка мешкає за адресою свого чоловіка . З часу закінчення легального перебування на території України ОСОБА_1 з заявою про продовження терміну перебування до ДМС України не зверталась, клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну не порушувала. 30.10.2019 Голованівським РС УДМС України в Кіровоградській області, громадянка Республіки Молдова ОСОБА_1 за порушення правил перебування в Україні, притягнена до адміністративної відповідальності згідно 1 ст. 203 КУпАП України ( протокол МКВ № 000097 від 30.10.2019) та відповідно до винесеної постанови визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн . Зазначений штраф іноземкою сплачений (квитанція № 0.0..1 від 30.10.2019 року.

Відповідне рішення прийняте у зв`язку із тим, що громадянка Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно перебувала на території України та у неї відсутні підстави для подальшого перебування на території України, а тому вона підлягає примусовому поверненню за межі України. Рішенням прийняте з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За змістом розписки до вказаного оскаржуваного рішення, позивач своїм підписом підтвердила, що їй повідомлено про прийняте відносно неї рішення про примусове повернення, вона зобов`язалася не пізніше 15.11.2019 року залишити територію України та з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений час позивач ознайомлена.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає на території Люшнюватської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області з 2004 року, що підтверджується довідкою -характеристикою сільської ради, (а.с.- 12); 25.01.2013 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до свідоцтва про шлюб від 25.01.2013 серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 4 (а.с. 14)., з яким проживає за адресою : АДРЕСА_1 .

Постановою завідувача Голованівського РС УДМС України в Кіровоградській області Юрченка ВО. від 30.10.2019 року про накладення адміністративного стягнення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за ч. 1 ст. 203 КУпАП у розмірі 1700 грн.

Вказаний розмір штрафу позивач сплатила, що визнається сторонами, квитанція від 30.10.201 № 0.0..1.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

В силу частини 1 статті 9 вищевказаного закону, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду-виїзду.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 1 статті 23 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Таким чином, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Частиною 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що саме за порушення вищевказаних норм законодавства, а саме - за порушення правил перебування в Україні, проживання без документів на право проживання в Україні, відповідно до ч. 1 ст.203 КУпАП, завідувачем Голованівського РС УДМС України в Кіровоградській області Юрченко О.В. 30.10.2019 року стосовно гр. ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який позивач сплатила цього ж дня. 07.11.2019 року відносно позивача прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В силу ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Із матеріалів справи слідує, що обґрунтовуючи підстави для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, позивач посилається на те, що при прийнятті рішення уповноваженою особою відповідача не враховано сімейний стан позивача, перебування на його утриманні малолітніх дітей.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що відносини позивача з членами його сім`ї, , складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п.65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09)).

На думку суду, у даній справі втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст. 8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення з України, не відповідає нормам законодавства, отже не буде законним.

Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Під час розгляду справи представником відповідача не наведено та не надано доказів негативної характеристики позивача у суспільстві.

За встановлених обставин суд вважає, що оскаржуване рішення про примусове повернення з України, не є пропорційним легітимній меті забезпечення міграційної політики держави, а тому вимоги позивача про визнання рішення незаконним та його скасування підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З урахуванням викладених обставин та наведених норм чинного законодавства України суд приходить до висновку, що ураховуючи наявність місця проживання позивача на території України, відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, відповідач безпідставно прийняв оскаржуване рішення, оскільки у даному випадку були відсутні підстави, передбачені статті 26 Закону №3773-VI, наявність яких закон пов`язує з можливістю повернення особи до країни походження.

Відповідно до ст.288 ч.5 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується, у зв`язку з чим такі витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 77, 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 КАС України, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Осієвська І.В., до Голованівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача : Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третьої країни - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення завідувача Голованівського РС УДМС України в Кіровоградській області Юрченка О.В. № 149 від 07.11.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Голованівський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Повний текст рішення виготовлений 11 грудня 2019 року.

Суддя: Гут Ю. О.