Справа № 300/2001/19
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" грудня 2019 р. справа № 300/2001/19
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 07.10.2019 звернулася до суду з позовом до Тисменицького об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. 23.10.2019 позивач подала заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині заявлених позовних вимог про визнання дій відповідача щодо повернення надмірно виплачених коштів протиправними повернуто позивачу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача припинити стягувати надмірно виплачені кошти, судом ухвалою від 11.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно, всупереч вимогам чинного законодавства, відмовлено у припинені стягнення з пенсії позивача надміру виплачених сум. Зазначила, що ніяких зловживань з її боку щодо виготовлення довідки про заробітню плату за період з 01.01.1984 по 31.12.1988 не було, тому відповідач безпідставно стягує з її пенсії 20 % на погашення заборгованості.
11.12.2019 позивачем подано відповідь на відзив, однак суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України сторони позбавлені права подання відповіді на відзив, пояснення, міркування та аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.
Окрім цього, 11.12.2019 позивачем подано клопотання про заміну відповідача - Тисменицього об`єнаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, однак суд звертає увагу, що ухвалою суду від 11.11.2019 про відкриття провадження визначено належним відповідачем у даній адміністративній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у зв`язку з чим відсутні підстави для заміни відповідача.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, - встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та з 17.08.2009 отримує пенсію за віком.
У зв`язку з непідтвердженням довідки про заробітну плату, на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 17.12.2013 відповідачем розпочато стягнення з пенсії по 20% в місяць до повного погашення суми надміру виплаченої пенсії.
ОСОБА_1 12.04.2019 звернулась до Тисменицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області із заявою про припинення стягнення коштів на погашення заборгованості (а.с. 8).
Листом №68/Д-15 від 07.05.2019 Тисменицьке об`єднане Управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області відмовило у припиненні стягнень та зазначило про необхідність регулярних відшкодувань в розмірі 20% місячного розміру пенсії (а.с. 9).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-15 від 09.07.2003, Законом України Про пенсійне забезпечення №1788-12, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частина 2 зазначеної статті вказує на те, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Окрім цього, статтею 101 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що органи які призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також, в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Даній нормі відповідає пункт 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-15, яким визначено, що орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що у відповіді на запит Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до архіву м. Нефтеюганськ Російської Федерації щодо підтвердження поданої позивачем довідки про заробітну плату за період з 01.01.1984 по 31.12.1988 містилась інформація, що в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати з 1985 по 1989 роки прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутнє та в особистій картці форми Т-2 записи про укладення строкового трудового договору відсутні, у зв`язку з чим довідка про заробітну плату не знайшла свого підтвердження.
У зв`язку з наведеним, відповідачем зроблено висновок, що позивачу призначена пенсія на підставі недостовірних документів про заробітну плату, внаслідок чого утворилась переплата, яка підлягає поверненню.
Статтею 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
З аналізу наведеної статті випливає, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за наявності однієї з двох умов: зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вищевказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до положень статті 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.
Статтею 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
При цьому, частиною 2 статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Отже, пенсіонер не несе відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.
Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 у справі №344/6370/14-а.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695).
Згідно вимог пункту 3 Порядку від 21 березня 2003 року № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Суд бере до уваги, що наведеними нормами передбачено, що управління Пенсійного фонду мають беззаперечне право утримати зайво сплачені суми пенсії у випадку зловживань з боку пенсіонера.
При цьому, пенсіонери повинні відшкодувати дійсну шкоду, яку заподіяли у зв`язку з одержанням зайвих сум пенсії.
Пунктом 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягає поверненню, зокрема, безпідставно набуті пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених сум пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку недоведеності вини пенсіонера щодо зловживань з його боку.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, його вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.
Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що за відсутності зловживань (недобросовісності) з боку пенсіонера, підстави для стягнення з пенсіонера надміру виплачених сум пенсії відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 12.04.2019 звернулась до Тисменицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області із заявою про припинення стягнення коштів на погашення заборгованості (а.с. 8), однак листом №68/Д-15 від 07.05.2019 останнє відмовило та зазначило про необхідність регулярних відшкодувань в розмірі 20% місячного розміру пенсії (а.с. 9).
Оскільки відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, його вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, а тому відповідачем безпідставно відмовлено ОСОБА_1 у припиненні стягнень надміру виплачених сум пенсії.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду позивача, оскільки, матеріалами справи підтверджується, що відповідач відмовив у припиненні стягнень у листі від 07.05.2019 №68/Д-15, а до суду ОСОБА_1 звернулась 07.10.2019, тобто в межах строку визначеного КАС України.
Крім того, суд звертає увагу на те, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом, що також узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17.
Також суд зазначає, що щомісячне утримання 20 % пенсії позивача є триваючим порушенням, яке розпочалося з 01.09.2013 і триває до тепер, а тому позивачем не порушено шестимісячний строк звернення до суду, визначений статтею 122 КАС України.
З урахуванням зазначеного, враховуючи, що доводи, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними, та безпідставними, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити та зобов`язати відповідача припинити стягувати з пенсії ОСОБА_1 переплачені грошові суми.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду з позовом до Тисменицького об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій сплачено судовий збір в загальному розмірі 855,93 грн, що підтверджується квитанціями №1737-3704-8844-7941 від 04.10.2019 та №1754-3666-1920-1254 від 21.10.2019 (а.с. 3).
Оскільки ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині заявлених позовних вимог про визнання дій відповідача щодо повернення надмірно виплачених коштів протиправними повернуто позивачу, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 половину сплаченого судового збору в розмірі 427,67 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов`язання до вчинення дій задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області припинити стягувати з пенсії ОСОБА_1 переплачені грошові суми.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088.

Суддя Главач І.А.