Справа № 214/157/17
Суддя: Ткаченко А. В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/157/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2019 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В., розглянувши у письмовому провадженні, в м. Кривому Розі, адміністративну справу №214/157/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дії щодо відмови в перерахунку розміру пенсії за вислугу років протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2017 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, уточнивши та доповнивши позовні вимоги в редакції від 07.11.2019 року (а.с. 189-190), в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області № 18-173 від 24.06.2016 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області № 18-173 від 24.06.2016 року у відповідності до ч. 4 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.01.2008 року, починаючи з 01.01.2016 року та здійснити відповідні виплати з урахуванням отриманих виплат.

В обґрунтування пред`явлених вимог вказала, що вона перебуває на обліку в пенсійному фонді з 22.05.2008 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розміру 57% чинної на той час заробітної плати. Її страховий стаж складає 29 років 2 місяці 16 днів, з них стаж працівника прокуратури - 12 років 7 місяців 3 дні. 26.07.2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії з 01.01.2016 року на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області № 18-173 від 24.06.2016 року про розмір заробітної плати відповідного працівника, який складає 8012,13 грн. станом на 01.12.2015 року (згідно постанов КМУ від 31.05.2012 року № 505; від 09.12.2015 року № 1013). Проте, відповідач своїм листом № В-122 від 09.08.2016 року повідомив їй про відмову у перерахунку пенсії. Таке рішення прийняте Комісією для розгляду питань, пов`язаних із призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій, що підтверджено протоколом № 24 від 03.08.2016 року. Відмова у перерахунку пенсії мотивована тим, що з 01.06.2015 року раніше призначені пенсії в порядку та на умовах визначених Законом України «Про прокуратуру» не перераховуються. Вважає таку відмові відповідача незаконною. Оскільки станом на момент призначення їй пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія згідно Закону України «Про прокуратуру», на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько - слідчих працівників. В подальшому до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» вносились зміни, проте такі стосувалися порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка діяла на час призначення пенсії. Норми ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, які безпосередньо визначали умови перерахунку пенсії, були виключені із цього Закону, а питання визначення умов та порядку перерахунку таких пенсій віднесено до компетенції КМУ - з набранням чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року, який набрав чинності 01.01.2015 року. Пунктом 16 розділу ІІІ Прикінцеві положення цього Закону зобов`язано КМУ у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону. Однак КМУ не визначив умови та порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Отже, на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії питання такого перерахунку чинним законодавством не врегульовано, водночас передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури повинні бути визначені КМУ. Відсутність підзаконного акту не є підставою для відмови в перерахунку пенсії, та порушене право повинно бути відновлене на підставі принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, конституційних принципів і загальних засад права.

Представник відповідача 02.02.2017 року подав заперечення на адміністрований позов (а.с. 17-19), а 01.02.2019 року відзив на адміністративний позов в яких вказав, що позивачу правомірно відмовлено в проведенні перерахунку пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, оскільки норми законодавства, які регулювали порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури втратили чинність, а чинним законодавством не передбачено механізму перерахунку пенсії вказаній категорії працівників.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції. Відповідно до підпункту 10 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12.03.2018 року ухвалою суду замінено відповідача Криворізьке центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (головуючий суддя Хомініч С.В., а.с. 58-59).

27.11.2018 року ухвалою суду відмовлено в зупинені провадження по справі (головуючий суддя Хомініч С.В, а.с. 103-104).

Згідно розпорядження № 24 від 21.01.2019 року та протоколу потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддя зазначена справа розподілена судді Ткаченкові А.В. (а.с .120, 121).

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися. При цьому представник позивача надала заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Сторони свою позицію висловили у наданих ними процесуальних документах: відповідач запереченнях та відзиві на позов, а позивач у позові та додаткових поясненнях по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року перебуває на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області правонаступником якого є Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що підтверджуємся довідкою виданою відповідачем (а.с. 9).

26.07.2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок її пенсії у зв`язку із підвищенням посадових окладів працівників прокуратури згідно з довідкою прокуратури Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року № 18-173вих16.

Згідно витягу з протоколу № 24 від 03.08.2016 року відповідачем на засіданні комісії для розгляду питань, пов`язаних із призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення прийнято рішення відмовити позивачу у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з відсутністю норм, які б регулювали умови та порядок проведення перерахунку пенсій вказаній категорії працівників (а.с. 12).

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом № В-122 від 09.08.2016 року (а.с. 10-11).

Відповідно до ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 року, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувались у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VIII внесені зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, зокрема ч. 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII положення Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (крім окремих статей) визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (липень 2016 року) ч. 13 та ч. 18 ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було, що в кінцевому випадку призвело до виникнення даного спору.

Суд вважає, що наведені зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був їй гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

Тобто, особи, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII не втратили право на перерахунок раніше призначених пенсій.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів..

Крім того, у Рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим… встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У контексті спору суд дійшов висновку, що у зв`язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, орган Пенсійного фонду України не діяв протиправно.

У справі №711/6019/16-а за результатом перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 18.09.2017 на предмет неоднакового застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року зробив висновок, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу. Тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку. Тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За відсутності постанови Уряду щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а потім - ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII), в пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

Вирішуючи питання застосування вказаних вище норм права у часі, суд зазначає, що правовідносини щодо перерахунку пенсій регулюються нормами права, чинними на момент виникнення права на такий перерахунок.

Враховуючи те, що на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії в законодавстві були відсутні норми, які б регламентували умови та порядок проведення такого перерахунку, у відповідача не було правових підстав для здійснення її перерахунку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 року по справі № 750/9813/16-а та постанові від 04.12.2019 року по справі № 465/5158/16-а.

Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ні Закон № 76-VIII, яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у новій редакції, ні частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VІІ не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Щодо доводів позивача про те, що, отримавши пенсійне забезпечення згідно зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, вона отримала також гарантії, що на підставі частини вісімнадцятої вказаної статті при наявності у неї додаткових документів про збільшення заробітної плати працюючого працівника прокуратури на тій категорії посад, з якої вона вийшла на пенсію, має право на перерахунок пенсії, суд зазначає, що за висновком Конституційного Суду України, викладеним у вказаному вище Рішенні, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З викладеного вище слідує, що відповідач правомірно відмовив позивачу в перерахунку пенсії. В зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 8, 22 Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», ст.ст. 8-11,72, 205, 241-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дії щодо відмови в перерахунку розміру пенсії за вислугу років протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Щербатюк Валентина Анатоліївна, адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , адреса місця знаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область.

Суддя А.В. Ткаченко