Справа № 160/3194/19
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/3194/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.,

за участю сторін (представників): представника позивача Лубенець С.В., представника відповідача Малишевої А.Є.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у справі №160/3194/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1-0407 від 12.10.2018р., №1-0407 від 12.10.2018р., №1-007 від 12.10.2018р., №1-007 від 12.10.2018р., №1-007 від 12.10.2018р., винесених Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку 2 групи та використовує земельну ділянку для провадження господарської діяльності, як суб`єкта господарювання. У зв`язку з цим він згідно з пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (далі ПК України), звільнений від обов`язку сплачувати земельний податок. Також зазначає, що відповідачем було порушено порядок надсилання (вручення) оскаржуваних рішень, не додано розрахунки податкових зобов`язань та порушено строки надіслання таких рішень. У зв`язку з чим, позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, а саме норм податкового законодавства, а також не вірно встановлено обставини справи, не досліджено докази по справі; не взято до уваги доводи позивача, що він окрім того що є власником земельних ділянок є ще фізичною особою-підприємцем платником єдиного податку 2 групи та використовує земельну ділянку для провадження господарської діяльності, як суб`єкта господарювання. Зазначає, що за 2018р. задекларував доходи від здійснення такої діяльності, тощо.

Відповідачем подано відзиві на апеляційну скаргу, який є аналогічним відзиву на позовну заяву. У відзиві зазначає, що спірне рішення прийнято за результатами аналізу інформації, зазначеної у листі Червоногригорівської селищної ради та на підставі поданих ТОВ ВУФ АГРО-ХЛІБ і ВКФ ДЕКОРТ податкових декларацій платників єдиного податку четвертої групи на 2018 рік було виявлено, що вищезазначені підприємства не уклали договори оренди земельних ділянок з ОСОБА_1 та відсутні докази використання позивачем земельних ділянок у господарській діяльності.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав в ній викладених.

Представник відповідача щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, у її задоволенні поросив відмовити. Зазначив, що отримавши інформацію селищної ради не вирішувати питання щодо проведення перевірки позивача, з урахуванням того, що такий є фізичною особою-підприємцем, оскільки це є правом податкового органу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідачем було винесено позивачу податкові повідомлення рішення: - №1-0407 від 30.08.2018 по земельний ділянці площею 2 га на суму 270,78 грн.; - №1-0407 від 30.08.2018 по земельний ділянці площею 2 га на суму 270,78 грн.; - №1-0407 від 30.08.2018 по 80 земельним ділянкам, загальною площею 160 га на суму 26020,8 грн.; - №1-0407 від 30.08.2018 по земельний ділянці площею 2 га на суму 270,78 грн.; - №1-0407 від 30.08.2018 по земельний ділянці площею 2 га на суму 270,78 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 06.09.2018 року на податкову адресу платника податку: Томаківський район, с.Мирове, вулЛеніна, буд. 41.

Підставою прийняття таких рішень послугувала інформація викладена у листі Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району від 12.07.2018 №1237 щодо недопущення можливих втрат до місцевого бюджету, зазначено, що на території Червоногригорівської селищної ради здійснюють діяльність ТОВ ВУФ АГРО-ХЛІБ () та ВКФ ДЕКОРТ () і використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які обліковуються за ФОП ОСОБА_1 та є платниками єдиного податку четвертої групи.

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.07.2017р., ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 12.07.2017р., основний вид економічної діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Згідно витягу з Реєстру платників єдиного податку від 17.07.2017 №063, місце провадження господарської діяльності: Дніпропетровська область, Нікопольський район. Перелік видів господарської діяльності першої та другої груп згідно КВЕД ДК 009:2010: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.46 Розведення свиней; 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.47 Розведення свійської птиці.

Згідно Довідки Міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №28-4-0.171-474/120-17 від 17.10.2017р., станом на 01.10.2017р. за ФОП ОСОБА_1 обліковуються земельні ділянки на території Дмитрівської сільської ради загальної площею 506га ріллі, з них: 506га ріллі приватна власність (земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства).

Позивач не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що між ТОВ ВУФ АГРО-ХЛІБ, ВКФ ДЕКОРТ та ОСОБА_1 не було укладено у встановленому законодавством порядку договори оренди земельних ділянок, доказів протилежного до суду позивачем не надано, позивач не звільняється від сплати земельного податку. Дійшов висновку, що дані земельні ділянки не використовуються позивачем, як платником єдиного податку другої групи для провадження господарської діяльності відповідно до п.п.297.1.4 п.297.1 ст.297 ПКУ, адже, фактично, перебувають у користуванні ТОВ ВУФ АГРО-ХЛІБ, ВКФ ДЕКОРТ, що підтверджується копією листа Червоногригорівської селищної ради №1237 від 12.07.2018 року та додатками до нього.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено та не надано жодного доказу в обґрунтування відсутності обов`язку щодо сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Позивач оскаржуючи рішення відповідача посилається зокрема на пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

В даному випадку спірним є питання застосування положень підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України щодо звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Колегія суддів зазначає, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.

Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2015 року (справа №21-2352а15), а також Верховним Судом у постановах від 13 червня 2018 року у справі №826/14615/16, від 15 лютого 2019 року у справі №826/9948/16.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 12.07.2017р., основний вид економічної діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. (а.с. 18)

Згідно витягу з Реєстру платників єдиного податку від 17.07.2017 №063, місце провадження господарської діяльності: Дніпропетровська область, Нікопольський район. Перелік видів господарської діяльності першої та другої груп згідно КВЕД ДК 009:2010: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.46 Розведення свиней; 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.47 Розведення свійської птиці. (а.с. 20).

Також, відповідно інформації Держгеокадастру, позивач є власником 506га земельної ділянки рілля. (а.с. 19).

Позивачем на підтвердження здійснення господарської діяльності, разом з апеляційною скаргою подані договори оренди сільгосптехніки, послуг із збирання врожаю, складського зберігання зернових та олійних культур та акти виконаних робіт.

Також на вимогу суду апеляційної інстанції, з урахування доводів позивача про декларування доходів від здійснення господарської діяльності, відповідачем подана копія декларації позивача за 2018р. як платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, в відповідно до якої задекларовані показники господарської діяльності для платників єдиного податку другої групи.

Таким чином, на переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, відповідач приймаючи рішення лише на підставі листа селищної ради не перевіряв іншу інформацію, а саме використання позивачем земельної ділянки, як платниками єдиного податку другої групи, для провадження господарської діяльності, а отже не є обґрунтованим посилання на ненадання доказів використання позивачем такої земельної ділянки у господарській діяльності.

Посилання відповідача, з яким погодився і суд першої інстанції, на лист селищної ради є помилковим, скільки в листі іде мова про можливі втрати до місцевого бюджету та про наявність інформації про укладені договори оренди, проте відповідач не надав доказів що інші земельні ділянки використовуються не позивачем, а іншими суб`єктами господарювання.

Додатково слід зазначити, відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до п. 286.1. ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідач приймаючи спірні податкові повідомлення рішення не надав доказів, що земельний податок був нараховано на підставі даних державного земельного кадастру. Такі докази матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 КАС України .

Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 768,40грн та судового збору за подачу апеляційної скарги 1152,60грн, всього на суму 1921грн., які підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у справі №160/3194/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень скасувати. прийняти у справі нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1-0407 від 12.10.2018р., №1-0407 від 12.10.2018р., №1-007 від 12.10.2018р., №1-007 від 12.10.2018р., №1-007 від 12.10.2018р.

Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області ( ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1921,00грн(одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2019року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва