Справа № 400/3558/19
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 р. № 400/3558/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (надалі - відповідач) з позовними вимогами про:

- визнання дій управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо непроведення перерахунку та виплати в повному обсязі ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2-ї групи, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2017, 2018 та 2019 роки протиправними;

- зобов`язання управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошової допомогу до 5 травня за 2017, 2018 та 2019 роки як інваліду другої групи відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних розмірів пенсій за віком, одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2017, 2018 та 2019 роки ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язання управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2-ї групи внаслідок катастрофи в розмірі 45 мінімальних зарплат у відповідності до т. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою суду від 25.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.10.2019 року на виконаня ухвали суду від 25.10.2019 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано належним чином оформлену позовну заяву (та її копію для відповідача) із зазначенням номеру телефонного зв`язку відповідача - Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

Ухвалою від 04.11.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/3558/19 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є особою з інвалідністю 2-ї групи внаслідок війни і має право на пільги, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1А, встановлені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та має щорічно до 5 травня отримувати разову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Крім того, має право одноразову щорічну допомогу на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Зазначив, що щорічну разову грошову допомогу до 5 травня та одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2017, 2018 та 2019 роки відповідачем виплачено позивачу, але не в повному обсязі. Разом з тим, одноразову компенсацію, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2-ї групи внаслідок катастрофи катастрофи в розмірі 45 мінімальних зарплат у відповідності до т. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Управлінням за вказаний період взазгалі не виплачувалась. На думку позивача такі дії відповідача є протиправними та такими, що грубо порушують права позивача на належний рівень грошового забезпечення. З огляду на таке, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

27.11.2019 року за вх. № 19926 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня у 2017, 2018 та 2019 роках позивачу як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1А, була здійснена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у розмірі 3100,00 грн., Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 року № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у розмірі 3265,00 грн. та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 року № 237 "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у розмірі 3400,00 грн. Також, зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації Чорнобильської катастрофи категорії 1А, особі з інвалідністю 2 групи, було виплачено допомогу в 2017 році у розмірі 120,00 грн., в 2018 році у розмірі 120,00 грн. та у 2019 році в розмірі 120 грн. Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", фінансування витрат, повязаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, зазначив, що відповідно до Положення про управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради, затвердженого розпорядженням міського голови входить до складу департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради та не має статусу юридичної особи, тому належним відповідачем у даній справі є Департамент праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради відзив на позовну заяву не надало. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

09.12.2019 року за вх. № 21065 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року в задоволенні клопотання про розгляд справи № 400/3558/19 у судовому засіданні з викликом учасників справи відмовлено.

09.12.2019 року за вх. № 21064 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

Ухвалою від 09.12.2019 року суд залучив до участі у справі № 400/3558/19 у якості співвідповідача Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

Відповідно до статті 263 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Миколаївською обласною державною адміністрацією 27.08.2007 року є особою, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи та має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", категорії 1А.

Крім того, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.

В квітні 2017 року Управлінням соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 3100,00 грн.

В квітні 2018 року Управлінням соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 року № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 3265,00 грн.

У квітні 2019 року Управлінням соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 року № 237 "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 3400,00 грн.

Крім того, керуючись Постановою Кабінету Міністрів від 12.07.2005 року №562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації Чорнобильської катастрофи категорії 1А, особі з інвалідністю 2 групи, у вересні 2017 року було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120,00 грн.; у лютому 2018 року було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120,00 грн.; у жовтні 2019 року було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120 грн.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що компенсація, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2-ї групи внаслідок катастрофи, була виплачена позивачу у розмірі 284, 40 грн.

Не погодившись з розміром виплаченої допомоги до 05 травня та щорічної допомоги на оздоровлення, позивач 29.05.2018 року звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку, нарахування і виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як ветерану війни за 2017, 2018 роки відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат та про здійснення перерахунку, нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації Чорнобильської катастрофи категорії 1А, особі з інвалідністю 2 групи, за 2017, 2018 роки відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

Листом за № 3968/09.02-11-02 від 06.06.2018 року Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, надало відповідь на заяву позивача, з якої вбачається, що на рахунок ОСОБА_1 в квітні 2017 року виплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік у розмірі 3100,00 грн., згідно з розмірами, визначеними Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" та в квітні 2018 року виплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2018 рік у розмірі 3265,00 грн., згідно з розмірами, визначеними Постановою Кабінету Міністрів України № 170 від 14.03.2018 року «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань". Також, листом відповідач повідомив, що у вересні 2017 року та у лютому 2018 року позивачу виплачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 120,00 грн., згідно з розмірами, визначеними Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

10.07.2019 року позивач знов звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку, нарахування і виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як ветерану війни за 2019 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат та про здійснення перерахунку, нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації Чорнобильської катастрофи категорії 1А, особі з інвалідністю 2 групи, за 2019 рік відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

Листом за № 20-А від 16.07.2019 року Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, надало відповідь на заяву позивача, з якої вбачається, що на рахунок ОСОБА_1 в квітні 2019 року виплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2019 рік у розмірі 3400,00 грн., згідно з розмірами, визначеними Постановою Кабінету Міністрів України № 237 від 20.03.2019 року «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань". Також, листом відповідач повідомив, що у липні 2017 року позивачу виплачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 120,00 грн., згідно з розмірами, визначеними Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погодившись з відмовами відповідача у проведенні перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня та щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації Чорнобильської катастрофи, позивач звернувся за захистом своїх прав з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про зобов`язання управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошової допомогу до 5 травня за 2017, 2018 та 2019 роки як інваліду другої групи відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних розмірів пенсій за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус інвалідів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який забезпечує створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", щорічно до 5 травня інвалідам війни 2-ї групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р.

Так, підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в наступній редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

У подальшому зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

В свою чергу, Законом України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Закон України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", не визнано Конституційним Судом України неконституційним.

Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (надалі - Постанова № 223) з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, у таких розмірах: інвалідам війни 2-ї групи - 3100, 00 гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України № 170 від 14.03.2018 року «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (надалі - Постанова № 170) з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, у таких розмірах: інвалідам війни 2-ї групи - 3265, 00 гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 року № 237 "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (надалі - Постанова № 237) з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2019 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, у таких розмірах: інвалідам війни 2-ї групи - 3400, 00 гривень.

Вказані положення Постанов № 170, № 223 та № 237 є чинними.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни 2-ї групи.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Крім того, положення Закону України від 28.12.2014р. №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постанови Кабінету Міністрів України № 170, № 223 та № 237, які прийняті на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, отже вони підлягали застосуванню при визначенні суми допомоги до 5 травня у 2017, 2018 та 2019 роках.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-11/2012 від 25.01.2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин 1, 2, 3 статті 95, частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини 2 статті 124, частини 1 статті 129 Конституції України, пункту 5 частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 9 КАС України, в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік, та інших законів України.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Великода проти України висловив правову позицію, відповідно до якої зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинно переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 577/3721/17 (№К/9901/509/17) та в постанові від 03.04.2018 року по справі № 520/14823/16-а (№ К/9901/29440/18).

При цьому вищевказаний висновок Верховного Суду в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, судом встановлено, що питання щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня врегульовано Постановами КМУ № 170, № 223 та № 237, розміри виплати у яких встановлено в конкретному розмірі і є незмінними, а відтак, Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, у спірних правовідносинах, діяло на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією, Законами, та підзаконними нормативно-правовими актами України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави для визнання дій управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо непроведення перерахунку та виплати в повному обсязі ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2-ї групи, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно ч. 5 ст. 13 Закоу України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Щодо нарахування щорічної разової допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, як особа з інвалідністю ІІ групи, захворювання якого пов`язано з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 27.08.2007 року.

Згідно з випискою із акта огляду до довідки, виданою обласною МСЕК серії серії МСЕ-06 №021701 позивачу встановлена ІІ група інвалідності.

Як встановлено судом раніше, 29.05.2018 року та 10.07.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявами щодо виплати щорічної разової допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Листом за № 3968/09.02-11-02 від 06.06.2018 року та листом за № 20-А від 16.07.2019 року відповідачем надано позивачу відповідь на його заяви, в якій зазначив, що позивач отримує соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 120 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа з інвалідністю II групи.

Відповідно до ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, передбачені такі виплати: компенсація за шкоди заподіяну здоровю, особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесений до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язала з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах:

- інвалідам І і II групи - п`ять мінімальних заробітних плат;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати;

- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії пять мінімальних заробітних плат;

- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії три мінімальні заробітні плати;

- кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків три мінімальні заробітні плати;

- евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, три мінімальні заробітні плати.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII були внесені зміни, зокрема до ст.48 Закону № 796-ХІІ, та вказану статтю викладено у такій редакції: «Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» передбачено, що він у зазначеній частині набирає чинності з 01.01.2015 року.

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 року ст.48 Закону № 796-ХІІ не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Зазначені зміни не визнані неконституційними та є чинними.

При цьому, розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562, відповідно до якої розмір щорічної разової грошової допомоги, який для учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії становить 120,00 грн., що і було виплачено позивачу, зокрема: у вересні 2017 року було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120,00 грн.; у лютому 2018 року було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120,00 грн., у жовтні 2019 року було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення позову у цій частині, оскільки, дії відповідача щодо нарахування та виплати допомоги в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562, повністю відповідають вимогам чинного законодавства і є правомірними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2-ї групи внаслідок катастрофи в розмірі 45 мінімальних зарплат у відповідності до т. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що компенсація позивачу, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 2-ї групи внаслідок катастрофи, була виплачена відповідачем у розмірі 284, 40 грн.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф» викладено у такій редакції «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 14 травня 2015 року № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою визначено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого виплачується інвалідам II групи у розмірі 284,40 грн.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України» висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Із набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановленої статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 120, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України та постанова Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 285, яка прийнята на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, отже вони підлягали застосуванню при визначенні суми одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виходячи з вищезазначеного, суд відхиляє доводи позивача про те, що для визначення розміру одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи необхідно застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», а статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка, в силу рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 з 22 травня 2008 року відновила редакцію: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат».

Таким чином, позивач має право на одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлену статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 284,40 грн, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», оскільки згідно приписів Бюджетного кодексу України саме Кабінет Міністрів України визначає порядок та розмір зазначеної одноразової компенсації.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16 травня 2019 року

по справі № 127/10438/16-а.

При цьому вищевказаний висновок Верховного Суду в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Доводи позивача про наявність права на отримання одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2017, 2018 та 2019 роки, не знайшли свого підтвердження.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Декабристів, 25, м. Миколаїв, 54017, ідентифікаційний код 703194499) та Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. М.Морська, 19, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 03194499) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.12.2019 року.

Суддя Г.В. Лебедєва