Справа № П/857/3/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11379/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № П/857/3/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Львівського окружного адміністративного суду Ланкевича Андрія Зіновійовича, судді Львівського окружного адміністративного суду Хоми Олени Петрівни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Мандзій О.П. в м. Тернополі Тернопільської області 11.10.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до голови Львівського окружного адміністративного суду Ланкевича Андрія Зіновійовича, судді Львівського окружного адміністративного суду Хоми Олени Петрівни, у якому просить:

- у відповідності до ч. 1 ст. 28 Кодексу адміністративного судочинства України визначити підсудність цієї справи, оскільки відповідачами у ній є судді суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами;

- на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору;

- визнати, що віднесення головою Львівського окружного адміністративного суду Ланкевичем А.З. затребуваних в його запиті на інформацію копій документів (присяга судді, посвідчення судді, витяг з протоколу про призначення голови суду, положення, яке встановлює повноваження та обов`язки голови Львівського окружного адміністративного суду) до службової інформації з обмеженим доступом, є протиправною дією;

- визнати, що голова Львівського окружного адміністративного суду Ланкевич А.З., не надавши йому копій документів, які були перераховані в його запиті на інформацію від 11.04.2019 року, порушив вимогу ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», чим здійснив адміністративне правопорушення;

- зобов`язати голову Львівського окружного адміністративного суду Ланкевича А.З. надати йому копії документів у відповідності до його запиту на інформацію від 11.04.2019 року;

- визнати, що надання йому головою Львівського окружного адміністративного суду Ланкевичем А.З. неправдивої інформації стосовно посвідчення судді є його протиправною дією;

- визнати, що невизнання його членом громади міста Львова, наслідком якого є позбавлення його доступу до правосуддя, є протиправною дією судді Хоми О.П.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до відповідача Хоми Олени Петрівни щодо невизнання ОСОБА_1 членом громади міста Львова, наслідком якого є позбавлення його доступу до правосуддя, є протиправною дією судді Хоми Олени Петрівни.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року позовну заяву щодо інших позовних вимог залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви до 10 (десяти) днів з моменту вручення даної ухвали.

Відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху від 27 вересня 2019 року позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом приведення позовних вимог у відповідність до норм Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також сплати судового збору у розмірі 3073,60 грн. та подання суду доказів такої сплати або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року про залишення позовної заяви без руху, у зазначений судом спосіб не усунуті, зокрема, подано суду докази сплати судового збору у розмірі 768,40 грн., замість у встановленому законом та вказаним судом розмірі 3073,60 грн.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказана ухвала є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції протиправно повернув його позовну заяву, відмовивши у звільненні від сплати судового збору, оскільки ОСОБА_1 ще при поданні позову було надано всі необхідні документи для звільнення від сплати такого відповідно до п. 1 ч. 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», а суд першої інстанції не зазначив, які додаткові документи слід було надати для підтвердження незадовільного майнового стану.

Відповідно до положень частини 2 статті 312 КАС України справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що після відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог ухвалою від 27.09.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та викладенням позовних вимог з порушенням норм Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Крім іншого, суд першої інстанції в ухвалі від 27.09.2019 року про залишення позовної заяви без руху зазначив, що довідка від 26.04.2019 року № 7171 про те, що позивач є пенсіонером і за період з січня по грудень 2018 року отримав 41934,60 грн., та довідка від 16.08.2019 року № 387/13-07-08-00 про відсутність відомостей про доходи позивача за період з 2 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року, не відповідають такій ознаці доказів, як достатність, на підтвердження обставин того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору за поданий ними позов.

Судовий збір, який слід сплатити позивачу, суд першої інстанції визначив у розмірі 3073,6 грн.

На виконання вимог ухвали від 26.09.2019 року про залишення позовної заяви без руху позивач надав документ, який підтверджує сплату ним судового збору лише в розмірі 768,4 грн.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на те, що позивачем не в повному обсязі сплачений судовий збір, суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу від 11.10.2019, якою позовну заяву повернув позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 вищевказаного Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно з наданими позивачем суду першої інстанції довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.04.2019 року № 7171 та довідкою від 16.08.2019 року № 387/13-07-08-00 про відсутність відомостей про доходи за період з 2 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків встановлено, що розмір визначеного судом першої інстанції судового збору за подання ОСОБА_1 позовної заяви в сумі 3073,60 грн. перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Проте, суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем довідки на підтвердження обставин того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору, не відповідають такій ознаці доказів, як достатність,.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На переконання апеляційного суду надані позивачем докази щодо його майнового стану достатні і не вимагають підтвердження іншими доказами.

Судом першої інстанції, у якого виникли сумніви в такій достатності, не зазначено, які саме додаткові докази необхідно було надати позивачу для підтвердження його майнового стану.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про судовий збір» чітко передбачено, які саме докази необхідні для застосування даної норми, а саме доказ того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Як зазначено вище, судом першої інстанції розмір судового збору за подання ОСОБА_1 позовної заяви визначено в сумі 3073,60 грн., що перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Конституційний Суд України у рішенні «У справі за конституційним зверненням асоціації «Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозв`язку з положеннями пункту «г» частини першої статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права»» №12-рп/2013 від 28.11.2013 року, вказав - гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року N R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D). Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Одночасно апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, допустився помилки в обрахунку судового збору за подання позовної заяви, а саме зазначив суму в розмірі 3073,6 грн. за подання чотирьох вимог немайнового характеру.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Системний аналіз частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір», частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 640/21330/18.

Аналізуючи заявлені позовні вимоги, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції невірно визначений розмір судового збору, оскільки вимоги «визнати, що віднесення головою Львівського окружного адміністративного суду Ланкевичем А.З. затребуваних в його запиті на інформацію копій документів (присяга судді, посвідчення судді, витяг з протоколу про призначення голови суду, положення, яке встановлює повноваження та обов`язки голови Львівського окружного адміністративного суду) до службової інформації з обмеженим доступом, є протиправною дією; визнати, що голова Львівського окружного адміністративного суду Ланкевич А.З., не надавши йому копій документів, які були перераховані в його запиті на інформацію від 11.04.2019 року, порушив вимогу ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», чим здійснив адміністративне правопорушення; зобов`язати голову Львівського окружного адміністративного суду Ланкевича А.З. надати йому копії документів у відповідності до його запиту на інформацію від 11.04.2019 року» є однією позовною вимогою.

Відтак, лише після правильного визначення розміру судового збору та співвідношення даного розміру з річним доходом позивача, з огляду на наявні у справі докази, суд першої інстанції мав би вирішити питання щодо клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору.

Тому висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви є передчасними.

Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини щодо реалізації пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідність забезпечення реального доступу до правосуддя та перешкоджання занадто формальному ставленню до передбачених законом вимог до оформлення позовної заяви, оскільки судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, враховуючи, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи, дана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 311, 320-322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № П/857/3/19 скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська