Справа № 592/11509/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 р. Справа № 592/11509/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Бондара Олександра Сергійовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2019, головуючий суддя 1 інстанції Ольфьоров А.М., повний текст рішення виготовлено 24.10.2019, вул. Першотравнева 12 м. Суми, 40009, по справі № 592/11509/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Бондара Олександра Сергійовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Бондара Олександра Сергійовича (далі - відповідач, інспектор патрульної поліції Бондар О.С.), в якому просив скасувати як незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ДПО18 № 754837 від 16.07.2019, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КУпАП) у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн., а провадження по справі закрити.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2019 задоволено вищезазначені позовні вимоги.

Скасовано постанову інспектора патрульної поліції Бондара О.С. від 16.07.2019 серії ДПО18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Закрито адміністративне провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі відповідача.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови було дотримано процедуру притягнення до адміністративної відповідальності. Судом першої інстанції помилково зроблено висновки про те, що відповідач не надав доказів вчинення адміністративного правопорушення, оскільки до суду першої інстанції представником відповідача було направлено DVD диск, який містить факт вчинення правопорушення позивачем. Також апелянт зазначив, що позивач у заяві по суті вказав, що він дійсно встановив холодильно-опалювальну установку на свій автомобіль, дана обставина не заперечувалась і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому зазначені обставини в силу п.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не підлягають доказуванню. Крім того, ОСОБА_1 все ж здійснив перереєстрацію свого транспортного засобу 27.09.2019 у зв`язку із встановленням холодильно-опалювальної установки. Крім того, відповідач, посилаючись на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у справі № К/9991/28251/11 від 12.03.2015, зазначив про відсутність у суду процесуальної можливості закритття провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне провадження та ухвалами колегії суддів від 05.12.2019 задоволено вищезазначене клопотання, відкрито провадження по справі, закінчено підготовку до розгляду та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ч. 2 ст.268 КАС України.

Відповідно до положень ч.3 ст.268 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Постановою серії ДПО18 № 754837 від 16.07.2019 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді 170,00 грн. штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Як слідує із фабули оскаржуваної постанови, фактичною підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що ОСОБА_1 16.07.2019 о 16:15 год. керуючи транспортним засобом Marcedes Benz Sprinter номерний знак НОМЕР_1 в Київській обл. на АД Київ-Харків 76 км, у якого була встановлена холодильно-опалювальна установка та протягом 10 діб не перереєстрована відповідно до п. 30.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за ч.6 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 30.1 ПДР України власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Перевіряючи обгрунтованість посилання апелянта на встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення, свою вину не визнає.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-яких належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем ПДР України відповідачем не надано.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 № 524/9104/16-а.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність належного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме відеозапису з нагрудної камери поліцейського, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото і відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 3 та 4 статті 70 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як встановлено під час судового розгляду, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис і як наслідок, в силу вище зазначених положень ч.3 та 4 ст. 70 КАС України, даний доказ є недопустимим. А тому колегія суддів до уваги наданий відповідачем відеозапис на DVD диску (відеозапис з нагрудної камери поліцейського) до уваги не приймає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 592/5576/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 у справі № 524/7184/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання апелянта на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у справі № К/9991/28251/11 від 12.03.2015 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Вищого адміністративного суду України, не обов`язкові для врахування судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у заяві по суті вказав, що він дійсно встановив холодильно-опалювальну установку на свій автомобіль, а тому дані обставини в силу ст. 77 КАС України доказуванню не підлягають, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені доводи спростовуються викладеними в адміністративному позові доводами позивача про те, що останній не погоджується з постановою відповідача, оскільки, при керуванні автомобілем 16.07.2019, позивач виконав вимоги п. 30.1 ПДР України, автомобіль був зареєстрований у встановленому законом порядку в тому вигляді, в якому був укомплектований з моменту перереєстрації, а тому позивачем не порушено вимоги ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Крім того, сам факт не заперечення позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вчинення останнім даного правопорушення є лише суб`єктивним ставленням останнього до події, що відбулася та, з урахуванням ст. 62 Конституції, не є безумовним доказом вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Доводи апелянта щодо дотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності, за відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення за вказаною в оскаржуваній постанові статтею, не є підставою для визнання законною даної постанови.

Посилання відповідача на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП як на належний доказ вчинення останнім правопорушення за даною статтею, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказана постанова є предметом оскарження у даній справі.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 все ж здійснив перереєстрацію свого транспортного засобу 27.09.2019 у зв`язку із встановленням холодильно-опалювальної установки, як на підставу для визнання правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що зазначений факт не є належним доказом у справі, оскільки існування даних обставин на дату винесення оскаржуваної постанови не підтверджено відповідачем у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту дотримання ПДР України колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, з урахуванням приписів ст. 77 КАС України, у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність у суду повноважень щодо закриття провадження в адміністративній справі колегія суддів, з урахуванням приписів п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, вважає необгрунтованими.

З гідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в тому числі і право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи те, що під час судового розгляду не було надано відповідачем належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , колегія суддів вважає недоведеною вину позивача у вчиненні правопорушення і, як наслідок, наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи і заперечення на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Бондара Олександра Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 жовтня 2019 року по справі № 592/11509/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 11.12.2019