Справа № 802/2078/17-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 грудня 2019 р. Справа № 802/2078/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: Жовміра О.В.

представника відповідача: Фуштей М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи ОСОБА_1

до: Головного управління ДПС у Чернівецькій області

про: визнання протиправною податкової вимоги №180-23 від 15.08.2016

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправною податкової вимоги №180-23 від 15.08.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним отримано податкову вимогу від № 180-23 від 15.08.2016 Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області, де зазначено, що станом на 14.08.2016 сума податкового боргу становить 85096,40 грн., у тому числі основні платежі 85096,40 грн. за платежем, код бюджетної класифікації 11010500. Даний борг виник відповідно до декларації № 160000487 від 23.03.2016.

При цьому позивач вказує, що у зв`язку з помилкою кредитора йому незаконно винесено вимогу на сплату податку з доходів фізичних осіб в розмірі 85069,40 грн., оскільки сума прощеного боргу не є додатковим благом в розумінні Податкового кодексу України.

Вважаючи дану вимогу необґрунтованою, незаконною і такою, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.11.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

30.11.2017 на адресу суду від Головного управління ДФС у Чернівецькій області надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що ОСОБА_1 23.03.2016 подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи № затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.10.2015 №859 та задекларовано дохід в розмірі 722550,0 грн., з якого: 220550,0 грн. (код рядка 10.2) доходи від реалізацій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна; 502000,0 грн. (код рядка 10.9) інші доходи, які у свою чергу оподатковуються. Зокрема, платник самостійно вказав суму, що підлягає сплаті - рядок 23.1 Розділу IV декларації № від 23.03.2016 сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету (додатне значення (рядок 18 - рядок 19 - рядок20 - рядок 21 - рядок 22)) на суму 85096,40 грн.

А також згідно рядка 24.10 Розділу IV декларації № від 23.03.2016 сума військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно визначена та сплачена платником податків за результатами звітного року (графа 7 рядка 10) у сумі 7530,00 грн.

Відповідач звертає увагу, що декларація подана ОСОБА_1 , як державним службовцем не має відношення до задекларованих ним сум та винесеної у зв`язку з їх несплатою податковою вимогою, адже по даній справі фігурує податкова декларація № від 23.03.2016 подана ним, як громадянином.

Крім того відповідач вказує, що позивач зазначає в позовній заяві про наявність сплати військового збору по зазначеній декларації у сумі 7530,0 грн. Таким чином, позивач визнає за належне сплатити суму військового збору по задекларованим сумам, а податок на доходи з фізичних осіб ні.

Відтак, відповідач зазначає, що позовна заява є не обґрунтованою, а доводи викладені в них не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивачем не наведено жодної норми матеріального чи процесуального права яку порушив відповідач при формування та врученні податкової вимоги №180-23 від 15.08.2016 та наводить доводи, які жодним чином не стосуються предмету спору, а тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2017 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" додаткові докази. Даною ухвалою також зупинено провадження у справі до надходження витребуваних доказів до суду.

15.11.2019 на адресу суду надійшли витребувані документи.

Пунктом 10 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у редакції від 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що провадження у даній справі відкрито 17.11.2017, тому при розгляді справи, слід застосовувати положення КАС України в редакції від 15.12.2017.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 03.12.2019.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2019 замінено первинного відповідача - Головне управління ДФС у Чернівецькій області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.12.2019 заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 12.12.2019 задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладенні у запереченнях на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

18.02.2008 ОСОБА_1 укладено кредитний договір про іпотечний кредит № ф-146 з ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний Банк» на суму в розмірі 502000 грн. Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» та TOB «Кредитні ініціативи», останнє набуло статус кредитора.

ОСОБА_1 придбано житловий будинок та земельну ділянку за 587135 грн. відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 18.02.2008 у смт АДРЕСА_1 років АДРЕСА_2 , який став предметом забезпечення іпотечного договору.

Відповідно до договору про внесення змін від 17.12.2012 до кредитного договору № ф-146 від 18.02.2008, обумовлено наступне: «сторони погоджуються, що скасувальною обставиною за цим договором про внесення змін є надходження до банку суми грошових коштів в повному обсязі, отриманих внаслідок реалізації предмету забезпечення, що визначений договором іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений у забезпечення виконання Позичальником умов кредитного договору. Сторони також домовились про те, що у разі ненастання скасувальної обставини, зазначеної у цьому пункті кредитного договору, умови п.п. 6.2, 6.4 кредитного договору, починаючи з 17 грудня 2012 року (тобто з дати укладення додаткового договору) до відносин сторін не застосовуватимуться.

26.03.2015 між іпотекодержателем TOB «Кредитні ініціативи» та іпотекодавцем ОСОБА_1 укладено договір про розірвання іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом про те, що в зв`язку з добровільним продажем предмета іпотеки в рахунок виконання зобов`язання іпотекодавця (або боржника) за основним договором, з дати набуття чинності цим договором про розірвання, іпотечний договір припиняє свою чинність.

Відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26.04.2015 позивачем здійснено продаж вказаного майна ОСОБА_2 , у зв`язку з цим, 26.04.2015 ОСОБА_3 сплачено 502000 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №180-23 від 15.08.2016, що підтверджується платіжними дорученнями № 55049 від 11.03.2015 на суму 250000 грн. та № 13909 від 26.03.2015 на суму 251750 грн.

Водночас, ОСОБА_1 23.03.2016 подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи № (затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 02.10.2015 №859) та задекларовано дохід в розмірі 722550,00 грн., з якого: 220550,00 грн. доходи від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна; 502000,00 грн. інші доходи.

15.08.2016 Чернівецькою ОДПІ ГУ ДФС (Глибоцьке відділення) сформовано та винесено податкову вимогу №180-23 на загальну суму податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 14.08.2016 - 85096,40 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 цього Кодексу, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1, п. 54.2 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені вказаним Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV вказаного Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Згідно з пп. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого вказаним Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених зазначеним Кодексом.

Суд звертає увагу, що в силу вимог п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Водночас слід зазначити, що з доказів, які витребовувались судом, вбачається, що так, дійсно позивачем сплачено суму в погашення боргу, а саме тіла кредиту в розмірі 502000 грн.

При цьому матеріалами справи встановлено, та не заперечується представником позивача, що ОСОБА_1 23.03.2016 самостійно подано до контролюючого органу декларацію про майновий стан і доходи №.

Так, позивачем задекларовано дохід в розмірі 722550,00 грн., з якого: 220550,0 грн. (код рядка 10.2) доходи від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна; 502000,00 грн. (код рядка 10.9) інші доходи, які у свою чергу оподатковуються.

Зокрема, платник самостійно вказав суму, що підлягає сплаті - рядок 23.1 Розділу IV декларації № від 23.03.2016, сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету (додатне значення (рядок 18 - рядок 19 -рядок20 - рядок 21 - рядок 22)) - 85096,40 грн.

А також згідно рядка 24.1 Розділу IV декларації № від 23.03.2016 сума військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного року (графа 7 рядка 10) - 7530,00 грн.

При цьому, позивачем самостійно сплачено суму військового збору по даній декларації у розмірі 7530,00 грн.

Водночас, суд звертає увагу, що податкова декларація № від 23.03.2016 подана ОСОБА_1 як громадянином.

Крім того, сума у розмірі 502000,00 грн., яка відображена у податковій декларації № від 23.03.2016, яка у свою чергу оподатковується, також відображена та підтверджена декларацією про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік (як державного службовця).

Таким чином, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (п. 59.3 ст. 59 ПК України).

Згідно п. 59.4, 59.5 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Так, Чернівецькою ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області (Глибоцьке відділення) сформовано вимогу №180-23 від 15.08.2016 на суму податкового боргу - 85096,00 грн., яка вручена ОСОБА_1 особисто 15.08.2016, що ним і не заперечується.

У свою чергу суд критично оцінює твердження позивача та його представника, що податковим органом сформована вимога №180-23 від 15.08.2016 у сумі 85069,40 грн. у зв`язку з відображенням у декларації державного службовця про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік суми у розмірі 502000,00 грн., хоча фактично він зазначену суму не отримував та податок з цієї суми ним сплачуватись не повинен, оскільки сума прощеного боргу не є додатковим благом у розумінні Податкового кодексу України та, відхиляє такі твердження, оскільки, як встановлено судом, оскаржувана податкова вимога №180-23 від 15.08.2016 винесена за результатами річного декларування ОСОБА_1 , тобто даний борг виник відповідно до декларації №160000487 від 23.03.2016 поданої ОСОБА_1 самостійно.

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що вимога винесена відповідачем в межах приписів встановлених чинним податковим законодавством, а тому вона є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Інші доводи та аргументи учасників справи не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведені обставини та норми законодавства, які їх регулюють, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак у задоволенні даного позову слід відмовити.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, )

Суддя Комар ОСОБА_4 ОСОБА_5