Справа № 540/1244/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1244/19

Категорія: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Час і місце ухвалення: 14:51, м. Херсон

Дата складання повного тексту: 27.09.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку належних сум при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції (далі ГУНП) в Херсонській області (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку належних сум при звільненні у період з 30 листопада 2018 року по 08 липня 2019 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він протягом 16 років 03 місяців та 25 днів проходив службу в органах МВС України. Звільнений зі служби в Національній поліції наказом начальника ГУНП в Херсонській області від 28 листопада 2018 року №313 о/с за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію". На підставі зазначеного, позивач вважає, що мав отримати 29 листопада 2018 року заробітну плату та всі інші виплати за відпрацьований в поліції період.

Однак, 29 листопада 2019 року ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату та інші виплати за періоди: з 29 лютого 2016 року по 07 березня 2016 року (8 днів) - період перебування на лікарняному; з 09 березня 2016 року по 18 березня 2016 року (10 днів) - період перебування на лікарняному; з 07 квітня 2016 року по 30 жовтня 2018 року (2 роки 6 місяців 23 дня) - період зарахований до відпрацьованого трудового стажу.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду. За результатом судового розгляду постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року в справі №540/2295/18 вирішено виплатити позивачу грошові кошти за період його перебування на лікарняному та за період вимушеного прогулу.

Таким чином позивач вважає, що затримка по розрахунку при звільнені з вини роботодавця тривала з 30 листопада 2018 року по 24 травня 2019 року та склала 5 місяців 25 днів. Тому, на його думку, та з урахуванням того, що спір про належні ОСОБА_1 виплати вирішено на користь позивача, відповідач має обов`язок виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ст.ст. 116, 117 КЗпП України у даному випадку не передбачають права позивача на отримання коштів за затримку розрахунку при звільненні за період до того, як розмір належних позивачу сум був встановлений судом у справі №540/2295/18. Також, відповідач стверджує, що в рамках наведеної справи спірним було не тільки питання щодо отримання ОСОБА_1 коштів, але й їх розмір. При цьому судом прийнято рішення про стягнення сум в розмірі меншому ніж ті, на яких наполягав позивач.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ГУНП в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку належних сум при звільненні у період з 30 листопада 2018 року по 08 липня 2019 року в сумі 68 637,80 грн.

В апеляційній скарзі ГУНП в Херсонській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУНП в Херсонській області зазначає, що підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку належних сум при звільненні позивачем зазначено не проведення виплати коштів, які були присудженні на його користь судом у справі про визнання незаконного його звільнення та відповідно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що набрало законної сили 24 травня 2019 року, тобто вже після звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції 29 листопада 2018 року. Разом з тим, вказана обставина не може вважатись підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку належних сум при звільненні виходячи з того, що зобов`язання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникає у роботодавця з рішення органу, який розглядав трудовий спір.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУНП в Херсонській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивач з 03 серпня 2002 року проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі в лавах Національної поліції.

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП в Херсонській області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати накази №28 від 30 березня 2016 року та №44 о/с від 06 квітня 2016 року про звільнення позивача з лав Національної поліції за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію"; поновити позивача на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в ГУНП в Херсонській області; стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 квітня 2016 року, а також за період часу перебування на службі з 11 лютого 2016 року по 19 лютого 2016 року та за час перебування на лікарняних з 29 лютого 2016 року по 07 березня 2016 року і з 09 березня 2016 року по 18 березня 2016 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року у справі №821/496/16 адміністративний позов з зазначеними вище вимогами задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Херсонській області №44о/с від 06 квітня 2016 року в частині дати звільнення позивача з лав Національної поліції. Зазначено вважати позивача звільненим з лав Національної поліції з 14 квітня 2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року - скасовано.

Позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Херсонській області №44 о/с від 06 квітня 2016 року про звільнення позивача з лав Національної поліції. Поновлено позивача на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в ГУНП в Херсонській області.

Справу в частині позовних вимог про стягнення на користь позивача з ГУНП у Херсонській області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 квітня 2016 року по дату поновлення на роботі, та середньої заробітної плати за час перебування на лікарняних у період з 29 лютого 2016 року по 07 березня 2016 року та з 09 березня 2016 року по 18 березня 2016 року - направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом ГУНП в Херсонській області від 31 жовтня 2018 року №291 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді інспектора превентивної діяльності ГУНП в Херсонській області з 14 квітня 2016 року. Цим же наказом скасовано пункт наказу ГУНП в Херсонській області від 06 квітня 2016 року №44 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час перебування на лікарняних задоволені.

Стягнуто з ГУНП в Херсонській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 206 869,72 грн.

Зобов`язано ГУНП в Херсонській області вчинити, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", дії щодо нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого 2016 року та 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року в частині зобов`язання ГУНП в Херсонській області вчинити, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", дії щодо нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми змінено, викладено абзац третій резолютивної частини цього рішення в наступній редакції: "Зобов`язати ГУНП в Херсонській області вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року, у відповідності до Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260". В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою суду від 25 липня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Наказом начальника ГУНП в Херсонській області від 28 листопада 2018 року №313 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

З наявної в матеріалах справи довідки про доходи №279 від 18 червня 2019 року (а.с.79), відомостей (а.с.70-71) вбачається, що ОСОБА_1 в листопаді 2018 року виплачено грошове забезпечення за період з 31 жовтня 2018 року по 30 листопада 2018 року; 30 листопада 2018 року відбувся остаточний розрахунок за напрямком "матеріальна допомога на оздоровлення, компенсація за невикористану відпустку, перерахунок грошового забезпечення з 30 листопада 2018 року", 18 грудня 2018 року відбувся остаточний розрахунок в частині "одноразової грошової допомоги при звільненні", 19 грудня 2018 року позивачу виплачено кошти на виконання рішення суду (в частині негайного виконання постанови у справі №540/2295/18), 26 рудня 2018 року ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористану відпустку, 31 травня 2019 року позивачу здійснено виплату на підставі рішення суду №540/2295/18 у сумі 2 615,13 грн., а 08 липня 2019 року, згідно виписки/особового рахунку за 08 липня 2019 року (а.с. 74) на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по справі №540/2295/18.

08 липня 2019 року відбувся остаточний розрахунок між сторонами - на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 166 921,37 грн., що підтверджено випискою/особовим рахунком за 08 липня 2019 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що всі належні позивачу суми при звільненні не були виплачені йому своєчасно та в повному обсязі що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку належних сум при звільненні.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судова колегія, проаналізувавши вимоги ст. 117 КЗпП України, дійшла висновку, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст. 117 КЗпП України).

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №540/2295/18 позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час перебування на лікарняних задоволені. Стягнуто з ГУНП в Херсонській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 206 869,72 грн.

Зобов`язано ГУНП в Херсонській області вчинити, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", дії щодо нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого 2016 року та 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року апеляційну скаргу ГУНП в Херсонській області задоволено частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року в частинні зобов`язання ГУНП в Херсонській області вчинити, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", дії щодо нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми змінено, викладено абзац третій резолютивної частини цього рішення в наступній редакції:

"Зобов`язати ГУНП в Херсонській області вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року, у відповідності до Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260".

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року - залишено без змін.

Отже, враховуючи, що спір у справі №540/2295/18 вирішено на користь ОСОБА_1 в повному обсязі, судова колегія дійшла висновку, що відповідно ч.2 ст. 117 КЗпП України, наявні правові підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Підсумовуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з ГУНП в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виплати належного йому розрахунку при звільненні.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.