Справа № 500/1107/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року № 857/9985/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року у справі №500/1107/19 (суддя Мандзій О.П., рішення ухвалено об 11/46 год, м.Тернопіль, повний текст складено 7 серпня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Головне управління) в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.36-38), просив визнати протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 та 11.02.2019 №Ф-1405-50 (далі - Вимога-1, Вимога-2 відповідно).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги з покликанням на окремі обставини справи вказує, що у зв`язку із несплатою в 2017 та 2018 роках мінімального страхового внеску у позивача виникла недоїмка станом на 31.01.2019 в загальному розмірі 18276,72 грн. Наявність такої заборгованості на підставі даних інтегрованої картки стало підставою для формування оскаржуваних Вимоги-1 та Вимоги-2.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході дослідження обставин справи встановлено, що позивач не є платниками єдиного внеску, як фізична особа-підприємець, так як відсутні належні докази його державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, що спростовує наявність у відповідача підстав для виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно даних «Податковий блок. Облік платників податків» у розділі «Реєстраційні дані» позивач 01.01.1997 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Заліщицькою районною державною адміністрацією Тернопільської області (далі - РДА) та 21.01.2003 взятий на облік, як платник єдиного внеску (а.с.50-51).

Згідно з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 загальна заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн станом на 31.10.2018 та 18276,72 грн станом на 31.01.2019 (а.с.52-53, 77-78).

Головним управління на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено Вимогу-1 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15819,54 грн та Вимогу-2 про сплату боргу (недоїмки) на суму 18276,72 грн (а.с.9, 39).

Не погоджуючись з такими рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ, є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зареєстровані в установленому чинним законодавством порядку фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску.

За змістом частини першої статті 5 Закону №2464-VІ облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464).

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 1 частини першої статті 6 Закону №2464-VI).

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон №755-IV).

При цьому, за нормами пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 755-IV державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця (далі - Єдиний державний реєстр), а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Приписами частини другої статті 18 Закону №755-IV передбачено, що для державної реєстрації включення відомостей про фізичну особу - підприємця, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру.

Як видно з даних інформаційної системи органу доходів і зборів, позивач 01.01.1997 зареєстрований як ФОП РДА та 21.01.2003 взятий на облік як платник єдиного внеску.

Разом з тим, у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру станом на 01.01.2017, 01.01.2018, 20.06.2018, 30.10.2018, 30.12.2018, 06.02.2019 за критерієм пошуку - реєстраційний номер облікової кратки платника податків позивача НОМЕР_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань записів не знайдено. Також, зазначено, що Єдиний державний реєстр знаходиться у стані формування. Інформація про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрованих до 01.07.2004 та не включених до Єдиного державного реєстру отримується в органі державної влади, в якому проводилась державна реєстрація (а.с.13-18).

На підставі вказаного та з метою з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами судом першої інстанції витребовувались в РДА докази: щодо дати державної реєстрації, дати державної реєстрації припинення (якщо така проводилась), належним чином завірені копії документів що стосуються ОСОБА_1 , як ФОП (а.с.107-112).

На виконання вимог суду, листами відділу з питань державної реєстрації РДА від 22.07.2019 №01-13/92 та РДА від 30.07.2019 №01-08/1310-55 повідомлено про неможливість подання даних документів, оскільки при пошуку відповідної справи в архіві та при перевірці записів в журналах реєстрації таких не знайдено (а.с.113-120).

За визначеннями частини першої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС).

Згідно частини першої та другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що стосується посилань Головного управління на декларації про доходи у 1994, 1997, 2000 роках, одержаних від підприємницької діяльності та акт перевірки повноти і правильності відомостей, показаних громадянами в деклараціях, що подаються податковому органу, про доходи від підприємницької діяльності, включаючи доходи трудових і селянських господарств, то такі письмові докази, як вірно вказав суд першої інстанції, є неналежними, недопустимими та недостатніми в розумінні статей 73, 74, 76 КАС, оскільки вони не містять інформацію щодо дати ти підстави державної реєстрації позивача ФОП та не дають змоги дійти висновку про наявність обставин реєстрації. Обставини реєстрації ФОП за законом можуть підтверджуватися записами в Єдиному державному реєстрі, а у разі їх відсутності відомостями з реєстраційних документів в органі державної влади, в якому проводилась державна реєстрація.

На підставі наведеного та наявних листів відділу з питань державної реєстрації РДА та самої РДА, судом правильно встановлено, що відповідачем не надано допустимих доказів реєстрації ОСОБА_1 , як ФОП.

Крім того, як підтверджено документами, що подані позивачем разом із відзивом на апеляційну скаргу, станом на час розгляду цієї справи ним отримано від відповідача ще дві податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.07.2019 та 12.08.2019 №Ф-1405-50, в які включені суми боргу (недоїмки) оскаржуваних Вимоги-1 та Вимоги-2, та які за результатами адміністративного оскарження рішеннями Державної податкової служби України від 11.09.2019 та 02.10.2019 №№1376/6/99-00-08-06-01, 4118/6/99/-00-08-06-01 скасовані у зв`язку з тим, що скаржник ( ОСОБА_1 ) не зареєстрований як ФОП згідно відомостей Єдиного державного реєстру.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваних Вимоги-1 та Вимоги-1 та їх скасування.

Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.