Справа № 2-а-2451/11/2170
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2019 року

Київ

справа №2-а-2451/11/2170

адміністративне провадження №К/9901/17662/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Славія" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2019 року (головуючий суддя Шеметенко Л.П., судді - Стас Л.В., Турецька І.О.) у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Славія" до Південного офісу Держаудитслужби про визнання нечинною та скасування вимоги щодо усунення порушень,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року Дочірнє підприємство "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Славія" (далі - ДП "Слобожанське" ТОВ Агрофірма "Славія") звернулося до суду з позовом до Контрольно-ревізійного управління в Херсонській області (далі - КРУ), правонаступником якого є Південний офіс Держаудитслужби (далі - Держаудитслужба), в якому просило визнати нечинною та скасувати вимогу від 1 квітня 2011 року № 21-07-16-14/1910 «Про усунення порушень».

В обґрунтування позову посилалося на те, що оскаржувана вимога є безпідставною та не відповідає, чинному на час її винесення законодавству України, так як ДП "Слобожанське" ТОВ Агрофірма "Славія" не отримувало зайві бюджетні кошти у сумі 795600,01 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 2 червня 2011 року позовні вимоги задоволено. Визнано нечинною та скасовано вимогу Контрольно-ревізійного управління в Херсонській області від 1 квітня 2011 року № 21-07-16-14/1940, у зв`язку із не підтвердженням допущених порушень позивачем, які були виявлені відповідачем під час проведення ревізії.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, ДП "Слобожанське" ТОВ Агрофірма "Славія" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 2 червня 2011 року залишити в силі.

Держаудитслужба скористалася своїм правом та надіслала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до постанови старшого слідчого прокуратури Білозерського району від 14 лютого 2011 року та постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 14 лютого 2011 року № 4-50/11, на підставі направлень на проведення ревізії від 22 лютого 2011 року № 178 та № 179, заступником начальника відділу Контрольно-ревізійного управління в Херсонській області Щербенком В .В. та головним контролером-ревізором Контрольно-ревізійного управління в Херсонській області Стрельченком М.Л. з 22 лютого 2011 року по 4 березня 2011 року проведена позапланова ревізія фінансово-господарської діяльності ДП «Слобожанське» ТОВ Агрофірма «Славія» за період з 1 січня 2008 року по 1 травня 2008 року, за результатами якої 14 березня 2011 року складено Акт № 07-18/07 (далі - Акт ревізії).

На підставі Акту ревізії відповідачем було сформовано і направлено позивачу вимогу від 1 квітня 2011 року №21-07-16-14/1910 "Про усунення порушень".

У пункті 2 вказаної вимоги зазначено, що в порушення вимог пункту 5 Порядку справляння збору та використання коштів на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2005 року № 587, в акт про фактичний обсяг робіт та витрат станом на 31 березня 2008 року внесено завищені дані про фактично понесені витрати (без ПДВ) щодо придбання саджанців виноградних використаних для посадки на загальну суму 1105600,01 грн, що в подальшому призвело до зайвої компенсації витрат Головним управлінням агропромислового розвитку Херсонської обласної державної адміністрації вартості виноградних саджанців за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету на загальну суму 795600,01 грн, у зв`язку із чим, від позивача вимагається: не допускати в подальшому внесення до акту про фактичний обсяг робіт та витрат на відповідну дату, який надається на розгляд обласної комісії по розгляду заяв та документів одержувачів, вирішення інших питань щодо надання фінансової підтримки на розвиток в області виноградарства, садівництва і хмелярства, внесення недостовірних даних щодо понесених витрат на придбання саджанців виноградних використаних для посадки; відповідно до пункту 5 Порядку справляння збору та використання коштів на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2005 року № 587, повернути до бюджету у місячний строк зайво отримані бюджетні кошти у сумі 795600,01 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою про усунення порушень, позивач звернувся до суду із позовом про визнання її нечинною та її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що твердження Держаудитслужби про внесення позивачем недостовірних даних щодо придбання саджанців виноградних використаних для посадки є помилковим. В обґрунтування рішення суд зазначив, що у липні 2009 року КРУ в Херсонській області провело зустрічну звірку щодо підтвердження стану, виду та обсягу розрахунків Головного управління агропромислового розвитку Херсонської обласної державної адміністрації з позивачем, за результатами якої 20 липня 2009 року складено довідку № 07-19/22, в якій підтвердило всі витрати ДП «Слобожанське» ТОВ Агрофірма «Славія» за весь календарний 2008 рік, у тому числі станом на 31 березня 2008 року, та жодних вимог до підприємства не пред`являло.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що органи державного фінансового контролю мають право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання саме в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Законність та правильність обчислення розміру визначення збитків, зазначених у цій частині, може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу фінансового контролю до винних осіб, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України від 26 січня 1993 року № 2939-XII "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" (далі - Закон №2939-XII; в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 2 Закону № 2939-XII головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

У частинах другій та п`ятій статті 2 Закону № 2939-XII визначено, що державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Пунктами 7 та 8 статті 10 Закону України № 2939-XII передбачено, що головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами, за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які

отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

У пункту 3 Порядку № 550 містяться наступні визначення:

фінансово-господарська діяльність об`єкта контролю - сукупність рішень, дій та операцій, які об`єкт контролю приймає та здійснює в частині володіння, використання та розпорядження фінансовими ресурсами, необоротними та іншими активами;

акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта;

винні особи - посадові та матеріально відповідальні особи, з вини яких порушено законодавство під час проведення фінансово-господарських операцій.

Згідно з пунктами 45, 46 Порядку у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Відповідно до пункту 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави вважати, що орган державного фінансового контролю (контрольно-ревізійна служба) уповноважений здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти підконтрольній установі обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Вимога органу державного фінансового контролю (контрольно-ревізійної служби) спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання.

Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не підлягають примусовому стягненню шляхом пред`явлення вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. При цьому наявність чи відсутність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Таку правову позицію стосовно вирішення спорів вказаної категорії неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 23 лютого 2016 року (справа №818/1857/14), а також Верховний Суд у постановах від 23 квітня 2019 року (справа №820/339/17), від 28 березня 2019 року (справа №813/1745/17).

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що орган фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання без додаткових заходів лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних зі стягненням виявлених в ході перевірки збитків. Законність та правильність обчислення розміру визначення збитків, зазначених у цій частині, може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу фінансового контролю до винних осіб, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Таким чином, зважаючи на обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2019 року про відмову у задоволенні позову ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Славія" залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх