Справа № 240/79/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Житомир справа № 240/79/19

категорія 111030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Луговського Ю.В.,

представника відповідача - Можарівського М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області форми "Р":

- № НОМЕР_1 , за порушення вимог ст.49, ст.51, ч.2 ст.52, ст.53, ст.57, п.1 ч.1 ст.279, п.3 ст.296 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено мито на товари, що ввозяться (пересилаються) на територію України фізичними особами, на суму 27678,13 гривні та штрафні санкції 6 919,53 грн;

- № 4, за порушення вимог п.3 ст.296 Митного кодексу України, п.214.4 ст.214, п.215.3.5-1 п.215.3 ст.215, п.216.4 ст.216, п.218.1 ст.218, п.15 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено акцизний податок, що підлягає сплаті до бюджету на суму 123234,12 гривні та штрафні санкції 30808,53 грн;

- № , за порушення вимог п.3 ст.296 Митного кодексу України, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, що підлягає сплаті до бюджету на суму 85538,70 гривні та штрафні санкції 21384,68 грн.

В обґрунтування позову вказано, що позивач не погоджується з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями за результатами проведеної перевірки, оскільки усі розрахунки в акті та рішеннях проведені з грубим порушенням норм Податкового кодексу України. Відповідачем в порушення норм законодавства безпідставно було застосовано повну ставку акцизного податку за ввезення легкового автомобіля, який є першим транспортним засобом позивача, ввезений ним особисто у 2017 році для власних цілей. До того ж позивач вказує, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.02.2019 провадження у справі №240/79/19 було зупинено до набрання чинності рішенням Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 240/106/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки.

Позивач в обґрунтування підстав скасування податкових повідомлень-рішень у справі № 240/79/19 в позовній заяві вказує на наявність протиправного характеру наказу Головного управління ДФС у Житомирській області про проведення документальної невиїзної перевірки №1809 від 29 серпня 2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 по справі № 240/106/19, що набрало законної сили 18.07.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Головного управління ДФС у Житомирській області про проведення документальної невиїзної перевірки №1809 від 29 серпня 2018 року відмовлено.

У зв`язку з наведеним, ухвалою суду від 27.08.2019 поновлено провадження у справі №240/79/19.

Позивач та представник позивача в судових засіданнях позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 28.01.2019 та запереченнях на відповідь на відзив (а.с.49-51, 68).

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, покази свідка та дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління ДФС у Житомирській області від 29.08.2018 №1809 проведено документальну невиїзну перевірку громадянина України ОСОБА_1 (а.с.12).

За результатами перевірки ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні транспортного засобу складено акт перевірки від 19.10.2018 №1273/06-30-13-04/ (а.с.13-16).

У висновку даного акта вказано, що перевіркою встановлено порушення вимог ст.49, ст.51, ч.2 ст.52, ст.53, ст.57, п.1 ч.1 ст.279, п.3 ст.296 Митного кодексу України; п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190, п.214.4 ст.214, п.215.3.5-1 п.215.3 ст.215, п.216.4 ст.216, п.218.1 ст.218, п.15 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України.

Не погодившись з актом перевірки від 19.10.2018 №1273/06-30-13-04/ ОСОБА_1 направив на адресу Головного управління ДФС у Житомирській області заперечення від 30.10.2018 (а.с.18-19).

За результатами розгляду заперечень, Головне управління ДФС у Житомирській області відповіддю від 07.11.2018 №5340/14/06-30-13-04 зазначило, що висновки в акті перевірки від 19.10.2018 №1273/06-30-13-04/ з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів фізичною особою громадянином України ОСОБА_1 при митному оформленні транспортного засобу за митною декларацією від 12.07.2017 №UА101070/2017/013430 залишено без змін (а.с.20-21).

На підставі встановлених контролюючим органом порушень податкового та митного законодавства було винесено податкові повідомлення-рішення від 09.11.2018:

- № , яким занижено податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, що підлягає сплаті до бюджету на суму 85538,70 грн та штрафні санкції 21384,68 грн (а.с.22);

- №, яким встановлено заниження мито на товари, що ввозяться (пересилаються) на територію України фізичними особами, на суму 27678,13 грн та штрафні санкції 6919,53 грн (а.с.23);

- № 4, яким занижено акцизний податок, що підлягає сплаті до бюджету на суму 123234,12 грн та штрафні санкції 30808,53 грн (а.с.24).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звертався до Державної фіскальної служби України зі скаргою про відкликання таких рішень (а.с.25-27).

Листом від 18.12.2018 Державна фіскальна служба України залишила скаргу позивача без розгляду у зв`язку з пропуском строку подання такої скарги (а.с.28).

Вважаючи рішення контролюючого органу протиправними та прийнятими в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п.п.16.1.4. п.16.1. ст.16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п.14.1.156. п.14.1. ст.14 ПК України).

Відповідно до ч.1 ст.295 Митного кодексу України (далі - МК України) нарахування сум митних платежів здійснюється у валюті України.

Частиною 3 статті 295 МК України визначено, що для цілей нарахування митних платежів застосовуються ставки, що діють на день подання органу доходів і зборів митної декларації на товари, а в разі якщо митне оформлення здійснюється без подання митної декларації, - на день його здійснення.

Згідно з ч.4 ст.295 МК України у разі якщо для цілей обчислення митних платежів, у тому числі визначення митної вартості товарів, необхідно зробити перерахування іноземної валюти, застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу.

Законом України "Про Митний тариф України" встановлено ставку митного тарифу в розмірі 10 % для товарів з кодом 8703 32 90 - автомобілі легкові, що використовувалися.

Згідно з ч.1 ст.351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Пунктом 1 частини 2 статті 351 МК України встановлено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Так, відповідно до змісту акту перевірки встановлено, що позивачем у 2017 році на митну територію України було ввезено легковий автомобіль марки АUDI-А6, 2012 року випуску, він-номер НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1968 куб. см, рік виготовлення - 2012.

Митне оформлення проведено на підставі митної декларації від 12.07.2017 UA101070/2017/013430, де загальною фактурною вартістю вказано 8000 євро з застосовуванням норм Закону України від 31.05.2016 №1389-8 "Про внесення зміни до підрозділу 5 розділу "Перехідні положення" Податкового кодексу України щодо стимулювання розвитку ринку вживаних транспортних засобів" (а.с.56).

Так, згідно з п.15 підрозділу 5 розділу XX "Перехідні положення" ПК України ставка акцизного податку для легкових автомобілів, що використовувалися, з кодом товару 87033290, становить 0,327 евро за 1 куб. см об`єму циліндрів двигуна.

За ввезення легкового автомобіля марки АUDI-А6, 2012 року випуску, він-номер НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1968 куб. см, рік виготовлення - 2012, позивачем на підставі митної декларації від 12.07.2017 було сплачено митних платежів на суму 106199,00 грн, з яких: мито - 26038,85 грн, акцизний податок - 19062,23 грн, податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів - 61097,92 грн.

Від митної адміністрації Республіки Польща 11.04.2018 надійшов лист (а.с.54). Зі змісту долученої до листа експортної митної декларації встановлено, що вартість автомобіля ввезеного ОСОБА_1 становить 77000 польських злотих.

Таким чином, вартість ввезеного транспортного засобу на момент переміщення через митний кордон становила 77000 польських злотих, що по курсу НБУ складає 536582 грн та відрізняється від вартості, яка була зазначена в ввізних документах.

У зв`язку з тим, що позивачем подано митному органу документи, які містять неправдиві відомості щодо вартості товару, постановою Житомирського апеляційного суду від 22.12.2018 у справі №295/11583/18 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, а провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.36-38).

У позовній заяві в обґрунтування позову наведено ст.61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Доказів притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за несплату мита за ввезення легкового автомобіля марки АUDI-А6, 2012 року випуску, він-номер НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1968 куб. см, рік виготовлення - 2012, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Встановленими обставинами справи №295/11583/18 підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 дій, що спрямовані на переміщення через митний кордон України автомобіля з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення та митного оформлення документів, які містять неправдиві відомості щодо вартості товару.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що наведені обставини не звільняють позивача від обов`язку сплатити встановлені законодавством митні платежі та штрафні (фінансові) санкції під час здійснення митного офрмлення вказаного автомобіля.

Щодо податкового повідомлення-рішення № суд зазначає наступне.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, митна вартість товарів може бути визначена до перетину товаром митного кордону України.

Частиною 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Стаття 57 МК України визначає методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пунктом 1 частини 1 статті 279 МК України передбачено, що базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Частиною 3 статті 296 вказаного кодексу передбачено, що у разі незаконного ввезення товарів на митну територію України базою оподаткування є митна вартість цих товарів, їх кількість або інші показники, встановлені законом, що використовуються для визначення бази оподаткування, на день нарахування митних платежів, відповідно до частини першої цієї статті. Якщо визначити суму належних до сплати митних платежів неможливо внаслідок ненадання органу доходів і зборів точних відомостей про характер товарів, їх назву, кількість, країну походження і митну вартість, сума митних платежів визначається виходячи з найбільшої величини ставок митних платежів, кількості чи вартості товарів, що можуть бути визначені на підставі наявних відомостей.

Згідно п.54.1.-54.2. ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до п.п.54.3.2., 54.3.3., 54.3.6. п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно п.54.4. ст.54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Пунктом 123.1. стаття 123 ПК України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 12 липня 2017 року, під час митного оформлення автомобіля за основним методом ОСОБА_1 було сплачено сплачено в сумі 26038,85 грн, виходячи з вартості автомобіля 8000 євро на день митного оформлення.

Проте згідно з інформацією, що надійшла від митної адміністрації Республіки Польща вказаний транспортний засіб було продано ОСОБА_1 фактично за 77000 польських злотих.

Зі змісту розрахунку управління адміністрування митних платежів встановлено, що ввізне мито за ставкою 10% обчислено з урахуванням вартості автомобіля в розмірі 77000 польських злотих, що на день митного оформлення (12.07.2017) еквівалентно 537169,79 грн та становить 53716,98 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що контролюючим органом було правомірно прийнято рішення про донарахування позивачу податкового зобов`язання за платежем - мито на товари, що ввозяться (пересилаються) на територію України фізичними особами в розмірі 27679,13 грн (53716,98 грн - 26038,85 грн) та штрафних (фінансових) санкцій 6919,53 грн.

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Житомирській області від 09.11.2018 № винесене з дотриманням вимог ч.2 ст. 19 Конституції України та відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 4 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за результатами проведеної документальної перевірки відповідач дійшов висновку, що позивачем в порушення вимог п.3 ст.296 МК України від та п.214.4 ст.214, п.215.3.5-1 п.215.3 ст.215, п.216.4 ст.216 п.218.1 ст.218, п.15 підрозділу 5 розділу XX ПК України занижено акцизний податок, що підлягає сплаті до бюджету на суму 123234,12 грн.

Допитана в якості свідка ревізор-інспектор ОСОБА_2 показала, що перевірка була проведена після надходження від митної адміністрації Польща інформації про невідповідність документів на товари, що перетнули митний кордон України. Оскільки ОСОБА_1 не надано контролюючому органу точних відомостей про характер товарів, їх назву, кількість, країну походження і митну вартість, сума митних платежів була визначена, виходячи з найбільшої величини митних платежів, кількості чи вартості товарів, що можуть бути визначені на підставі наявних відомостей відповідно до ст.296 МК України та п.п.215.3.5-1. п.215.3. ст.215 ПК України. В пакеті отриманих документів від митниці розрахунку сум митних платежів не було, а тому податкові зобов`язання та штрафні санкції були визначені згідно вимог чинного законодавства. Крім того, свідок показала, що у разі надання такого розрахунку митницею, контролюючим органом під час проведення перевірки приймається до уваги такий розрахунок та підтвердила, що на момент проведення перевірки у податкового органу була достовірна інформація з приводу вартості автомобіля, ввезеного ОСОБА_1 .

Відповідно до п.214.4. ст.214 ПК України у разі обчислення податку із застосуванням специфічних ставок з підакцизних товарів (продукції) базою оподаткування є їх величина, визначена в одиницях виміру ваги, об`єму, кількості товару (продукції), об`єму циліндрів двигуна автомобіля або в інших натуральних показниках.

Згідно п.п.215.3.5-1. п.215.3. ст.215 ПК України податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками, зокрема, автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей, що відповідають товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД (крім моторних транспортних засобів, зазначених у товарній позиції 8702 згідно з УКТ ЗЕД), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони, гоночні автомобілі, у тому числі автомобілі, які в установленому законодавством порядку подаються до органів, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, для реєстрації або перереєстрації у зв`язку із зміною моделі транспортного засобу, що до переобладнання під час ввезення відповідала товарній позиції 8704 згідно з УКТ ЗЕД, а після переобладнання відповідає товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД:

ставка податку (Ставка) для відповідного транспортного засобу визначається за формулою: Ставка = Ставка базова х К двигун х К вік,

де Ставка базова - ставка податку в євро за 1 штуку транспортного засобу:

з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та кривошипно-шатунним механізмом з об`ємом циліндрів до 3000 куб. сантиметрів (включно) - 50,0;

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках (п.216.4 ст.216 ПК України).

Пунктом 218.1. ст.218 ПК України передбачено, що суми податку з товарів (продукції), які ввозяться на митну територію України, що підлягають сплаті, визначаються платниками податку самостійно, виходячи з об`єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку.

Суд не погоджується з висновком контролюючого органу щодо застосування ставки акцизного податку, встановленого п.п.215.3.5-1. п.215.3. ст.215 ПК України, а саме 2,441 євро за 1 куб. см об`єму циліндрів двигуна, виходячи з наступного.

Так, станом на момент ввезення вказаного автомобіля - 12.07.2017 пунктом 15 підрозділу 5 розділу XX ПК України тимчасово, до 31 грудня 2018 року, встановлено ставки акцизного податку на товар за кодом 8703 32 90 - 0,327 євро за 1 куб. см об`єму циліндрів двигуна.

Вказана норма також визначає умови застосування пільгової ставки, серед яких наведено, що ставка не застосовується для легкових автомобілів, якщо вони:

- мають походження з країни, визнаної державою-окупантом згідно із законом України та/або визнаної державою-агресором по відношенню до України згідно із законодавством, або ввозяться з території такої держави-окупанта (агресора) та/або з окупованої території України, визначеної такою згідно із законом України;

- вироблені до 1 січня 2010 року;

- ввозяться на митну територію України особою для власного використання або на користь інших осіб за договорами купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення, поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду в кількості понад один легковий автомобіль протягом календарного року.

У разі відчуження протягом 365 днів з дня реєстрації транспортних засобів, при ввезенні яких були застосовані ставки акцизного податку, визначені цим пунктом, платник податку зобов`язаний сплатити акцизний податок за такі транспортні засоби за ставками, встановленими статтею 215 цього Кодексу.

Як вже зазначалось судом від митної адміністрації Республіки Польща 11.04.2018 надійшов лист разом з експортною митною декларацією, згідно яких вартість автомобіля ввезеного ОСОБА_1 становить 77000 польських злотих, що на момент переміщення через митний кордон по курсу НБУ складає 536582 грн.

Враховуючи те, що на момент проведення перевірки податковому органу було відомо вартість ввезеного автомобіля, визначення ставки акцизного податку, встановленого п.п.215.3.5-1. п.215.3. ст.215 ПК України, а саме 2,441 євро за 1 куб. см об`єму циліндрів двигуна, з врахуванням вимог ч.3 ст.296 МК України є безпідставним.

Такий висновок суду підтверджується також і розрахунком управління адміністрування митних платежів (а.с.39).

Згідно даного розрахунку сплаті підлягає акцизний податок в розмірі 19062,23 грн.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, 12.07.2017, під час митного оформлення вказаного автомобіля позивачем було сплачено акцизний податок в розмірі 19062,23 грн, а тому підстави для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання зі сплати акцизного податку із ввезених на митну територію України підакцизних товарів відсутні.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 09.11.2018 №4 визнається судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 контролюючим органом донараховано податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, що підлягає сплаті до бюджету на суму 85538,70 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 21 384,68 грн.

Згідно п.187.8. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Крім того, п.190.1. ст.190 ПК України визначено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 1 цього Кодексу.

Стаття 193 ПК України визначає ставку податку на додану вартість в таких розмірі 20 відсотків.

Пунктом 216.4. ст.216 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках.

Як встановлено судом податок на додану вартість за ввезений автомобіль обраховується за ставкою 20%, що на вартість ввезеного автомобіля становить 121989,80 грн ((537169,79+19062,23+53716,98)х0,2=121989,80).

Факт сплати позивачем податку на додану вартість за ввезений зазначений автомобіль в сумі 61097,92 грн контролюючим органом встановлено під час проведення перевірки і не заперечується сторонами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при нарахуванні податкових зобов`язань з податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій допущено помилку.

Так, позивачу необхідно сплатити 60891,88 грн (121989,80 грн - 61097,92 грн) податкових зобов`язань з податку на додану вартість та 15222,97 грн (60891,88 грн х 25 % від зобов`язання по ПДВ) штрафних (фінансових) санкцій.

Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення від 09.11.2018 № підлягає скасуванню в частині донарахування основного зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 24646,82 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6161,71 грн.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином доведено, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, а відповідачем не спростовано наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 09.11.2018 № та податкового повідомлення-рішення від 09.11.2018 № в частині донарахування основного зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 24646,82 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6161,71 грн, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 2955,64 грн, про, що свідчить квитанція № 80 від 29.12.2018 (а.с.4).

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням часткового задоволення позову ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДФС у Житомирській області сплаченого судового збору у сумі 1848,51 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, Житомир, 10003, ) від 09.11.2018 №.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 09.11.2018 № в частині донарахування основного зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 24646,82 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6161,71 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1848,51 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва

Повне судове рішення складене 10 грудня 2019 року