Справа № 1.380.2019.004570
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004570
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача ОСОБА_1 ,

від відповідача Ковальчук С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Cуть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік;

- зобов`язати відповідача виплатити фельдшеру-рятувальнику РПГД військової частини НОМЕР_1 прапорщику ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі належного їй грошового забезпечення.

В обґрунтування позову вказано, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. Позивач вказує, що не усі кошти, які надійшли на виплату матеріальної допомоги витрачені у 2018 році на матеріальну допомогу, такі виплачені не за цільовим призначенням або виплачені особам, які не мали права на її виплату і інформація про таких осіб навмисно не надана військовою частиною при зверненні позивача. Додатково зазначено, що станом на момент звернення позивача із рапортом кошти для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань були наявні і її протиправно не включено до відповідного наказу.

Ухвалою суду від 10.09.2019 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

23.09.2019 за вх. №34134 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву /а.с.16-18/.

В зв`язку з обмеженням обсягу видатків на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та враховуючи порядок її виплати, а також відповідно до розпорядження помічника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України - начальника фінансово- економічного управління №116/14/311538 від 27.07.2018 Командувачем Сухопутних військ ЗС України визначено граничний обсяг видатків за КПКВ 2101020 на 2018 рік для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у військовій частині НОМЕР_1 у сумі: КЕКВ 21 12 -1 025,365,0 грн; КЕКВ 2120- 191,170,0 грн.

На таку чисельність особового складу як у військовій частині НОМЕР_1 необхідна сума для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціального побутових питань становить приблизно 9 294 000 грн., а сума виділених коштів (1 025 365 грн.) це лише 11%, які необхідно правильно розділити.

У зв`язку з цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 257ад від 06.08.2018 створено комісію для розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році.

Рапорт на виплату матеріальної допомоги позивачем написаний 01.11.2018 та розглядався на засіданні комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги 18.12.2018 (протокол засідання комісії № 6). На підставі даного протоколу в наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 641 було включено лише 29 військовослужбовців, причиною для виплати у яких були більш поважні ніж у Позивача.

До свого рапорту на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивач долучила довідку від 30.10.2018 про те, що її донька перебуває на «Д» обліку з діагнозом: хронічний компенсований тонзиліт. Відповідна підстава, згідно з висновком комісії для розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порівняно з підставами військовослужбовців яким виплатили матеріальну допомогу є менш значимою.

Твердження Позивача про те, що про те, що не всі кошти на виплату матеріальної допомоги у 2018 році не були використані, чи використані не за призначенням є безпідставними, оскільки в серпні - вересні 2019 року у військовій частині НОМЕР_1 відбувся аудит фінансово-господарської діяльності і порушень стосовно використання бюджетних коштів, призначених для виплат матеріальної допомоги не було.

Відповідач вважає, що оскільки вказана допомога не є обов`язковою виплатою, те, що рішення про виплату такої допомоги є комісійним та прозорим, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Також відповідач звернув увагу суду на те, що з даного питання позивач зверталася до суду з позовом до відповідача з того самого предмету і з тих самих обставин у справі №1340/6285/18.

05.11.2019 за вх. №40744 від відповідача надійшли письмові пояснення /а.с.42-43/. Загальна сума коштів, використаних для виплати МД за 2018 рік військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 складає 1 092 824, 40 грн. (КЕКВ 2112) з них 926 122, 37 грн. нараховано та виплачено військовослужбовцям МД та 166702,03 грн. сплачено 18% компенсації ПДФО (податок з доходів фізичних осіб).

Також військовій частині було виділено кошти в сумі 203 746, 92 грн. (КЕКВ 2120) для сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нараховано відповідно до законодавства в розмірі 22% від суми 926 122, 37 грн. (нарахованої та виплаченої МД)

Комісія з виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань у в/ч НОМЕР_1 була створена після доведення граничних видатків (лімітів) на 2018 рік. Граничні видатки для виплати МД на 2018 рік були встановлені в розмірі 1 216 535, 00 грн., з них: КЕКВ 2112 - 1025365,00 грн. та КЕКВ 2120-191170,00 грн.

Різниця в сумі 67459,40 грн. за КЕКВ 2112 (1092 824,40грн. - 1025365,00грн.) була виплачена військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 , що звільнялись та мали поважні причини до доведення граничних видатків (лімітів) на 2018 рік та до створення Комісії з виплати МД на загальних підставах, як у 2017 році. Довідково, у 2017 році на МД було виділено КЕКВ 2112-5 225 303,00 грн., КЕКВ 2120 - 974 209,00 грн.

Так МД за 2018 р. була нарахована та виплачена 83 військовослужбовцям (відповідь на запит позивача від 09.01.19 вих. № 5) в сумі 926 122, 37 грн. Залишок коштів (граничних видатків) для виплати МД 2018 рік становить 0 грн. 00 коп.

Також відповідач повідомив суд про те, що під назвою «Єдиний Соціальний Внесок» зазначено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тобто вказано скорочену назву внеску, оскільки виплата здійснюється по тому ж КЕКВ 2120 у розмірі 22%.

У 2018 році у відповідача не те, що всі кошти використані на виплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а на 67459,40 грн. більше.

06.11.2019 за вх. №40878 від позивача надійшло клопотання про зміну підстав позову /а.с.45-46/.

Позивач вказав, що після отримання відповіді в/ч НОМЕР_2 від 04.11.2019р №814 йому стало відомо, що насправді в/ч НОМЕР_1 у 2018 році було перевищено ліміт на виплату матеріальної допомоги у 2018 році на суму 67459,00 грн., які нібито були виплачені військовослужбовцям, що звільнялися у 2018 році ще до доведення граничних видатків. Тобто Відповідач стверджує, що не знаючи ще суми коштів, які будуть затверджені на виплату матеріальної допомоги у 2018 році виплатив 67459,40 грн. військовослужбовцям, які у 2018 році звільнялися із ЗСУ, внаслідок чого відповідачем перевищено ліміт, який було виділено на виплату матеріальної допомоги у 2018 році. У даній відповіді відповідач вказав, що насправді не обмежений будь-яким лімітом на виплату матеріальної допомоги, а може надавати матеріальну допомогу навіть поза межами ліміту на її виплату, при цьому не наводячи законних підстав для цього та не пояснюючи чому ліміт було збільшено на 67459,40 гривень і чому цей ліміт не можна було збільшити ще на 8000,00 грн, для виплати матеріальної допомоги позивачу, якій необхідно було поїхати на море та лікувати морською водою горло її дитини.

Дані обставини не були відомі позивачу раніше.

Позивач також зауважив, що йому незрозуміло хто надав право відповідачу діяти на власний розсуд та позбавити позивача права на отримання матеріальної допомоги. Повідомив, що військовослужбовцю ОСОБА_3 , який звільнявся і мав підстави для одержання такої допомоги у 2018 році та через три місяці отримав 3 групу інвалідності таку допомогу надано не було.

З позиції позивача відповідач надає неправдиві твердження про те, що матеріальна допомога військовослужбовцям, які звільнилися у 2018 році була виплачена до доведення граничних видатків. Таку допомогу виплачено військовослужбовцям, які звільнялися вже після створення комісії, що підтверджується списком військовослужбовців ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ). Їхніх прізвищ у відповіді, причин надання їм матеріальної допомоги та дату і номер наказу, згідно яких їм виплачено та не названо законодавчого акту, згідно з яким військовослужбовцям які звільняються в обов`язковому порядку виплачується матеріальна допомога та не вказано норму закону, яка дозволила відповідачу збільшити видатки на виплату одним військовослужбовцям і не виплатити позивачу.

Вказане дає підстави вважати, що відповідач міг збільшити ще на 8000,00 грн. обсяг видатків на виплату матеріальної допомоги позивачу, однак не зробив цього, дискримінуючи позивача стосовно інших.

Відповідно до ухвали суду від 06.11.2019 розгляд справи продовжено за правилами загального підготовчого провадження в підготовчому засіданні.

18.11.2019 за вх. №42885 від позивача надійшло додаткове пояснення щодо підстав позову /а.с.57/, відповідно до якого позивач повідомив, що рішенням комісії ВЧ НОМЕР_1 від 18.12.2018, протокол №6 позивачу відмовлено у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у зв`язку з відсутністю коштів. Однак цього ж дня відбулося ще одне засідання комісії, яке оформлене протоколом №7 від 18.12.2018, на якому вирішено надати матеріальну допомогу 3 військовослужбовцям військової частини і їм виплачено у 2018 матеріальну допомогу різними наказами командира військової частини НОМЕР_1 та з різними датами їх видачі.

Відповідачем не надано пояснень звідки отримані кошти після попереднього засідання, на якому позивачу відмовлено у наданні матеріальної допомоги через відсутність коштів.

Ухвалою суду від 18.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

26.11.2019 за вх. №44283 від відповідача надійшло пояснення /а.с.63/, у якому повідомлено суд, що на підставі протоколу засідання №6 від 18.12.2018 в наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 641 було включено лише 29 військовослужбовців, причиною для виплати у яких були більш поважні ніж у Позивача.

У 2018 році військова частина НОМЕР_1 профінансована для виплат матеріальної допомоги лише на 22% від потреби. Тобто фактично у 2018 році матеріальну допомогу зміг отримати лише один з п`яти військовослужбовців, які звернулись до командування частини з відповідними рапортами.

Окрім того відповідач звернув увагу суду на те, що при вирішенні питання щодо правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд може вирішувати питання щодо відповідності нормам чинного законодавства цих дій, однак суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позовними вимогами позивач просить суд перебрати на себе повноваження командира військової частини НОМЕР_1 стосовно прийняття рішення, нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань в розмірі його місячного грошового забезпечення.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що командиром військової частини НОМЕР_1 не було порушено жодного нормативного документу стосовно відмови у виплаті позивачу матеріальної допомоги, тобто дії командира частини є правомірними, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд заслухав вступне слово представників сторін, допитав свідка, з`ясував фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи, та, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_2 фельдшером-рятувальником рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 м. Новий Калинів, прапорщик, згідно з посвідченням прапорщика (мічмана) НОМЕР_3 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 від 12.09.2016 має право на пільги для ветеранів війни учасників бойових дій. Станом на момент розгляду цієї справи проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України /а.с.11/. На службі в Збройних Силах України з 1995 року, одружена, виховує двох дітей.

Військовій частині НОМЕР_1 у 2018 році на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям цієї військової частини виділено (затверджено граничний обсяг видатків): КЕКВ 2,00 грн; КЕКВ 2120 191170,00 грн., що підтверджується відповіддю №5 від 09.01.2019 на запит представника позивача /а.с.7-9/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №257ад від 06.08.2018 створено комісію для розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році, яка на своїх засіданнях розглядала наявні рапорти військовослужбовців на отримання матеріальної допомоги та встановлює причини і обставини відповідних клопотань і їх значимість відносно інших /а.с.47/.

Позивач була секретарем комісії з розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

01.11.2018 позивачем подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік відповідно до наказу МОУ від 07.06.2018 №260 у розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку із хворобою дитини (хронічна хвороба горла) /а.с.6/. До вказаного рапорту долучено довідку видану амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Новий Калинів №701 від 30.10.2018 про те, що її донька перебуває на «Д» обліку з діагнозом: хронічний компенсований тронзиліт.

Вказаний рапорт розглядався 18.12.2018, протокол комісії №6, однак позивач жодної відповіді щодо розгляду цього рапорту не отримала.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі №1340/6285/18 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 у справі № 1340/6285/18 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_2 від 1 листопада 2018 року про надання їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути рапорт щодо виплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік та прийняти відповідне рішення; в іншій частині позову відмовлено.

Згідно з листом №599 від 05.09.2019 адресованого позивачу, військова частина НОМЕР_1 на виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі №857/6044/19 повідомлено, що на черговому засіданні Комісії військової частини НОМЕР_1 для розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, яке відбулося 30.08.2019 розглянуто рапорт позивача від 01.11.2018. Відповідно до витягу з протоколу №8 від 30.08.2019 вирішено відмовити позивачу у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у зв`язку з відсутністю коштів за 2018 рік.

Згідно з довідкою №282 від 17.05.2019 про стан використання коштів для виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, встановлено, що протягом січня-жовтня 2018 року використано по КЕКВ 2112 667307,53 грн.; КЕКВ 2120 124413,00 грн., залишок на листопад-грудень 2018 року склав по КЕКВ 2112 358057,47 грн.; КЕКВ 2120 66757,00 грн. Загальна сума по КЕКВ 2,00 грн., КЕКВ 2120 191170,00 грн. Залишок для виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік 0,00 грн. /а.с.10/

Позивач вважаючи бездіяльність відповідача стосовно невиплати їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік протиправною та такою, що порушує її права, з метою їх захисту звернулася до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

30.08.2017 Кабінетом міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою скасовано Постанову №1294 від 07.11.2007, відповідно до п. 2 якої передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п. 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу слід здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до підпункту 3 п. 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, зокрема, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Приписами п.п. 7, 8 Постанови №704 передбачено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів. Умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання Постанови №704 від 30.08.2017 Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 (далі Порядок №260).

Згідно з приписами п. 4 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає у тому числі одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначено у розділі ХХIV Порядку №260. Зокрема, у вказаному розділі передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно з наказом Міністерства оборони України №65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» від 15.02.2018, встановлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань (матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначають конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовців або членів його сім`ї, смерті рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі №857/6044/19 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, встановлено, що позивачем здійснені усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Разом з тим, відповідачем доказів належного розгляду зазначеного рапорту та прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду подано не було. У протоколі засідання комісії для розгляду рапортів військовослужбовців про виплату їм матеріальної допомоги № 6 від 18 грудня 2018 року, копія якого наявна в матеріалах справи, прізвище позивача не зазначено. Отже, з цього документу не видно, чи взагалі був предметом розгляду рапорт позивача, чи надавалася оцінка зазначеним позивачем обставинам, з якими вона пов`язувала необхідність виплати їй вищевказаних коштів, та докази, якими вона підтверджувала наявність поважних обставин.

Доводи відповідача зводяться до відсутності відповідного бюджетного фінансування і першочергову виплату коштів іншим особам, які більш потребують фінансової допомоги. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відмовив позивачу у зв`язку з відсутністю коштів.

При цьому згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2019 №282 Командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України затверджено граничний обсяг видатків за КПКВ 2101020 на 2018 рік для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі КЕКВ 2112 (грошове забезпечення військовослужбовців) 1025365 грн, КЕКВ 2120 (нарахування на грошове забезпечення військовослужбовців)191170 грн. Станом на листопад-грудень 2018 року склав по КЕКВ 2112 358057,47 грн, КЕКВ 2120 66757 грн.

Отже матеріалами справи доведено, що у відповідача у відповідному періоді були наявні кошти для виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, при цьому обґрунтованого рішення про виплату такого позивачу чи про відмову у виплаті такого виду грошового забезпечення позивачу суду надано не було.

Оскільки вмотивоване рішення з приводу надання позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році згідно з її рапортом фактично прийнято не було, це залишає позивача в стані невизначеності з порушеного нею питання. Відсутність позивача у списку військовослужбовців на виплату матеріальної допомоги за 2018 рік не є свідченням прийняття відповідачем певного рішення.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача від 01.11.2018 про надання їй матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2018 рік та зобов`язано військову частину розглянути рапорт позивача та прийняти відповідне рішення.

Суд зазначає, що згідно з п. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Представник позивача зазначив, що вказаним судовим рішенням встановлено наявність коштів у 2018 році для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, навіть встановлено перевищення їх виплати у сумі 67459,40 грн. Згідно з листом від 31.05.2019 ОСОБА_3 (військовослужбовець тієї ж військової частини) як причину відмови вказано, невагому причину. Позивачу причиною відмови у 2019 виплатити відповідну допомогу за 2018 рік вказано відсутність коштів. Тобто позивачу та вказаному військовослужбовцю надано різні відповіді за результатами вирішення одного і того ж питання. З огляду на викладене, підставою позову вказує наявність коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Вважає єдиним ефективним способом захисту прав позивача вважає зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.

Представник відповідача роз`яснив, що вказані підстави співвідносяться між собою, оскільки дійсно у 2018 році коштів для виплати матеріальної допомоги усім військовослужбовцям було недостатньо, а тому створено відповідну комісію, на якій визначалися пріоритетні причини для виплати цієї допомоги. Причини, на які покликалася позивач не були настільки вагомими як у інших військовослужбовців, яким виплачено відповідну допомогу, однак вказане не було оформлене відповідним рішенням, що станом підставою для прийняття відповідного рішення судом апеляційної інстанції. На виконання цього рішення вирішено питання за рапортом позивача у 2019 році, у якому кошти для виплати цієї допомоги за 2018 рік витрачено. Також зауважив, що у 2019 році існувала приблизно така ж ситуація з коштами, однак матеріальну допомогу позивачу для вирішення соціально-побутових питань через смерть її матері, тобто поважну у порівнянні з іншими військовослужбовцями, виплачено.

Судом в якості свідка допитано ОСОБА_9 , начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , який пояснив, що у своїй діяльності військова частина керується Постановою №704 від 30.08.2017, Порядком №260 від 07.06.2018, наказом Міністерства оборони України №65 від 15.02.2018 (у період за який виникли спірні правовідносини, 2018 рік). До доведення лімітів військової частини згідно з телеграмою від 27.07.2018 у військовій частині проводилися звільнення військовослужбовців. Згідно з наказом Міністра оборони України №65 від 15.02.2018 (п. 7) витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році здійснювати за нормами, встановленими нормативно-правовими актами у межах виділених асигнувань грошового забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо здійснення виплат: у першу чергу розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у другу щомісячне грошове забезпечення; у третю грошова допомога для оздоровлення; у четверту інші одноразові види грошового забезпечення, за наявності коштів. Тобто військова частина повинна розрахувати звільнених, а надалі за наявності коштів здійснювати виплату одноразових видів грошового забезпечення.

Пояснив, що 67459,40 грн. надлишок коштів для звільнених військовослужбовців (за загальними заявками на фінансування військової частини для військовослужбовців, які планували звільнитися) які використані для виплати вказаної матеріальної допомоги та виплачені у виді допомоги тим, хто звільнявся.

Також на запитання представника позивача пояснив, що за наслідками засідання 18.12.2018 (протокол №6) виділено не усім військовослужбовцям вказану матеріальну допомогу, у зв`язку з наявним залишком коштів матеріальну допомогу цього ж дня (протокол №7) їх залишок розприділено ще між кількома військовослужбовцями, їх кількість не запам`ятав.

Оцінивши долучені до матеріалів письмові докази, пояснення представників та покази свідка суд дійшов таких висновків.

Станом на момент розгляду протоколу позивача від 01.11.2018 кошти для виділення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань були наявними у відповідача в обсязі недостатньому для виплати усім військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №257ад від 06.08.2018 створено комісію щодо розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році, яка на своєму засіданні розглядала наявні рапорти військовослужбовців на отримання матеріальної допомоги та встановлювала причини і обставини відповідних клопотань та їх значимість відносно усіх інших.

Судом встановлено, що 01.11.2018 року позивач звернулася до відповідача з рапортом на виплату матеріальної допомоги.

18.12.2018 вищевказаний рапорт розглянуто на засіданні комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги. Відповідачем відмовлено у виплаті позивачу матеріальної допомоги, оскільки зазначена позивачем підстава для виплати вищевказаної допомоги порівняно з підставами військовослужбовців, яким виплачено матеріальну допомогу була менш значимою.

Представник відповідача пояснив, що в наказ про виплату матеріальної допомоги включено лише 29 військовослужбовців, причиною для виплати у яких було: смерть рідних по крові або шлюбу, наявність дітей інвалідів, наявність онкологічної хвороби, а рапорт позивача про надання їй матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань від 01.11.2018 не містив належної мотивації необхідності такої допомоги.

Питання неналежного розгляду рапорту позивача вирішено Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 08.08.2019, визнано протиправною бездіяльність відповідача, зобов`язано повторно розглянути відповідний рапорт та прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення.

На виконання вказаної постанови від 08.08.2018 відповідачем відмовлено у наданні позивачу такої допомоги через відсутність відповідних коштів.

Суд вважає за доцільне зауважити, що згідно з довідкою від 17.05.2019 за №282 залишок для виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових коштів за 2018 рік -0,00 грн.

З огляду на викладене, суд погоджується з тим, що вирішуючи питання про виплату матеріальної допомоги за 2018 рік у 2019 році за відсутності таких коштів у 2019 році, відповідач не допустив протиправної бездіяльності.

Факт виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік сторонами не заперечується.

Суд також зауважує, що предметом спору є саме бездіяльність щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, а не питання правомірності додаткового використання 67459,40 грн. на виплату такої допомоги військовослужбовцям внаслідок економії коштів чи використанням таких, як стверджує позивач, не за їх призначенням.

Щодо дискримінаційного, з позиції позивача, виділення коштів іншим військовослужбовцям, а не позивачу, суд зазначає, що позивач не довів суду, що у неї у порівнянні з іншими військовослужбовцями у 2018 році були поважніші причини для виплати їй коштів у порівняні з іншими військовослужбовцями, чи виплати коштів на допомогу безпідставно за відсутності поважних причин.

З позиції суду, представник відповідача безпідставно покликається на лист-відповідь відповідача наданий ОСОБА_3 від 31.05.2018, у якому вказано, що на підставі рішення комісії з розгляду рапортів для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань його не включено до переліку осіб, яким необхідно таку допомогу виплатити (неповажність причин), в той час як позивачу у тому ж 2019 році відмовлено у виплаті відповідної допомоги через відсутність коштів, тобто про відмінність підстав для відмови у виплаті допомоги, оскільки відповідь позивачу надавалася на виконання рішення суду, яким зобов`язано відповідача повторно розглянути її рапорт від 01.11.2018, а відповідь ОСОБА_3 на його звернення щодо невключення його до наказу про виплату матеріальної допомоги. Слід зазначити, що первісною причиною невиплати позивачу такої допомоги є аналогічна, з якої відмовлено ОСОБА_3 .

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач у межах спірних правовідносин за таких обставин протиправної бездіяльності не допустив, а тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Оскільки позовна вимога про зобов`язання відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань є похідною від вказаної вище, у її задоволенні також слід відмовити.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та письмових доказів, долучених до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивачем вимог позовної заяви не доведено, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з врахуванням того, що ст. 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено, не передбачено, судові витрати зі сторін стягувати не слід.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 294, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :
1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сторін не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2019.

Суддя Кравців О.Р.