Справа № 200/11985/19-а
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 р. Справа№200/11985/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Льговської Ю.М.,

секретаря судового засідання Перової В.В.,

за участю представників сторін:

позивач Цеваліхіної Я.І.,

від відповідача Яковлєвої А.С.,

розглянувши адміністративну справу у відкритому судовому засіданні за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-166898-47 від 13 травня 2019 року.

В обґрунтування протиправності оскаржуваної вимоги фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зазначає, що не повинна платити єдиний внесок з декількох причин: по-перше, є суб`єктом підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність); по-друге, є застрахованою особою, за яку сплачується єдиний внесок роботодавцем ПАТ «Енергомашспецсталь»; по-третє, звільнена від виконання своїх обов`язків на підставі пункту 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання. Судове засідання призначено на 20 листопада 2019 року.

18 жовтня 2019 року від Головного управління ДФС у Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на правомірність спірної вимоги. Правомірність вимоги вмотивована посиланнями на дані інформаційної системи органів доходів та зборів, за якими враховується заборгованість з єдиного внеску. Крім того, відповідачем вказувалось на втрату чинності пунктом 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відсутності пільг щодо сплати єдиного внеску.

У відповіді на відзив позивач просила задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

У справі оголошувались перерви з 20 листопада 2019 року до 04 грудня 2019 року, з 04 грудня 2019 року до 09 грудня 2019 року.

Позивачем подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для спростування факту отримання нею вимоги 27 червня 2019 року. Однак у судовому засіданні було встановлено, що із змісту повідомлення про вручення і так вбачається, що його отримала інші особа, у зв`язку з цим клопотання не було заявлено.

09 грудня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_2 з 04 липня 2007 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку структурного підрозділу відповідача в м. Слов`янськ за спрощеною системою оподаткування.

З 2008 року за твердженням позивача вона не здійснює підприємницьку діяльність.

За даними трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з 18 березня 2010 року по сьогоднішній день перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Енергомашспецсталь». Страхові внески за ОСОБА_3 сплачуються роботодавцем, на підтвердження чого позивачем надана форма ОК-5.

Суду не надано доказів отримання позивачем доходу від підприємницької діяльності. Станом на 07 жовтня 2019 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням.

30 січня 2017 року ОСОБА_4 на адресу Головного управління ДФС у Донецькій області направлено заяву про звільнення її від обов`язків щодо нарахування та сплати єдиного внеску відповідно до приписів пункту 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що підтверджується квитанцією з оплати послуг відправлення.

13 травня 2019 року на підставі даних інформаційної системи органів доходів та зборів Головним управлінням ДФС у Донецькій області винесено вимогу № Ф-166898-47 про сплату загальної суми боргу платника єдиного внеску у розмірі 21 030,90 гривень.

За даними розрахунку вимоги сума боргу складається з сум єдиного внеску, нарахованих відповідачем позивачеві як фізичній особі - підприємцю, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування, за період з лютого 2018 року до квітень 2019 року.

04 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59954708 з виконання спірної вимоги, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. На копії цієї постанови позивачем зроблено надпис про отримання її копії разом з вимогою про сплату боргу 30 вересня 2019 року. Позивач звернулась до суду 09 жовтня 2019 року, тобто в межах встановленого 10-денного строку звернення до суду, обчисленого з дня, коли особа дізналась про порушення своїх прав.

Відповідачем надана копія (у судовому засіданні для огляду оригінал) повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого спірна вимога направлялася позивачеві за адресою: вул. Офіцерська, 27, м. Слов`янськ. Датою отримання вимоги за цим повідомленням є 27 червня 2019 року. Позивач у судовому засіданні заперечував факт отримання вимоги 27 червня 2019 року. Судом встановлено, що поштове відправлення отримала дійсно інша особа ОСОБА_5 , а зареєстрованим місцем проживання позивача з 16 січня 2013 року є: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія паспорта. Отже, факт отримання позивачем спірної вимоги 27 червня 2019 року не підтверджено.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464 VI (далі Закон № 2464 VI).

Пунктом 4 частини першої статті 4 вказаного Закону визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу суб`єкта підприємницької діяльності, яку суб`єкт фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності фізичних осіб - підприємців, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій справі суд також враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19, відповідно до яких «в іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем».

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають статус фізичної особи-підприємця, та які одночасно перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Судом встановлено, що позивач з 18 березня 2010 року по сьогоднішній день перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Енергомашспецсталь». Страхові внески за ОСОБА_3 сплачуються роботодавцем, що підтверджується наданою формою ОК-5. Доказів отримання позивачем доходів від здійснення підприємницької діяльності за період, за який виставлено вимогу, суду не надано.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як суб`єктом підприємницької діяльності, який не отримувала дохід від неї.

Крім того, суд зазначає, що позивач знаходиться на обліку структурного підрозділу відповідача в місті Слов`янськ, яке розташовано на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, а тому на підставі прямої норми закону - пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI звільняється від застосування заходів впливу та стягнення за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Посилання представника відповідача на те, що Законом № 911-VIII із Закону № 1669-VIІ виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11, яким і було доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ пунктом 9-3 (у подальшому, пункт 94), не спростовують висновків суду, оскільки безпосередньо до Закону № 2464-VІ відповідні зміни не вносились. Отже, пункт 9-3 (у подальшому, пункт 9-4) розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ є чинним. Така позиція суду ґрунтується на застосуванні правових висновків Верховного Суду, викладених у зразковій справі № 812/292/18 у рішенні від 30 березня 2018 року.

З огляду на викладені обставини позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-166898-47 від 13 травня 2019 року підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що згідно з квитанцією позивачем сплачено судовий збір у сумі 768, 40 грн.

З огляду на задоволення позову у повному обсязі судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 748,40 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 243-246, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-166898-47 від 13 травня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (, місцезнаходження: вул. 130 Таганрозької дивізії, 114, м. Маріуполь, Донецька область, 87526) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 грудня 2019 року.

Суддя Ю.М. Льговська