Справа № 560/1942/19
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1942/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції- Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

05 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом № 3746 від 26.06.2019, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 220 693 грн. 91 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в добровільному порядку ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі на суму 220 693,91 грн, не відшкодував.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року позовні вимоги позивача задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, у розмірі 220693,91 (двісті двадцять тисяч шістсот дев`яносто три гривні дев`яносто одна копійка) гривень.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт зазначає, що на час навчання та розірвання контракту він мав статус учасника бойових дій, а тому на нього розповсюджуються пільги, встановлені законодавством України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та ОСОБА_1 (солдат) 05.08.2016 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відповідно до якого відповідач зобов`язався добровільно відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (арк. спр. 15).

Згідно з Рапортом відповідача, останній просить відрахувати його з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в зв`язку з небажанням продовжувати навчання. Зазначає, що з постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 "Про затвердження порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах" ознайомлений, зобов`язується відшкодувати (арк. спр. 16).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Збройних Сил України від 16.05.2018 № 47-КС з солдатом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу у зв`язку з небажанням продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту, звільнено з військової служби у запас (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) (арк. спр. 17).

Згідно з Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 16.05.2018 № 120 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням (арк. спр. 18).

Відповідно до довідки-розрахунку на утримання коштів за навчання відповідача у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 1110 від 16.05.2018, такі витрати складають 222 846,94 грн (грошове забезпечення - 168 326,00 грн, продовольче забезпечення - 38 312,94 грн, медичне забезпечення - 254,40 грн, спожиті комунальні послуги та енергоносії - 15 953,60 грн). З розрахунком витрат відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис на зазначеній довідці (арк. спр. 19).

Як наслідок, за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в сумі 220 693,91 грн, що стверджено Довідкою позивача № 648 від 19.06.2019 (арк.спр.25), оскільки 18.05.2018 року відповідач добровільно частково відшкодував заборгованість у сумі 2 153,03 (арк. спр. 256)

У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку відшкодував лише частину коштів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню. Зокрема, на переконання суду, курсанти, які навчаються в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними). Разом з тим відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, суму коштів в повному обсязі не відшкодував, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 - 5 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Вимогами ч.10 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачений обов`язок громадян, яких відраховано з військових навчальних закладів Збройних Сил України через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку "Про відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964) визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Приписами п.3 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Пунктом 4 Порядку № 964 визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Як встановлено судом першої інстанції, за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в сумі 220 693,91 грн, що стверджено Довідкою позивача №648 від 19.06.2019 (арк. спр. 25).

Відповідно до п.7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно п.8 Порядку, сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

Обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, передбачений законодавством та закріплений у контракті проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Таким чином, способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, громадянином ОСОБА_1 шляхом звернення позивача до суду з позовною заявою.

Стосовно доводів апелянта про неналежного позивача у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Академія є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Національної академії, виключно на утримання курсантів.

Між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та старшим солдатом ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Таким чином, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного мала право звернутися з даним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач як учасник бойових дій, має пільги для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки статус учасника бойових дій та гарантії держави щодо забезпечення йому державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах не надають йому права не відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту.

Крім того, при укладенні контракту між відповідачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, ОСОБА_1 не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку претендує, що визначено п.8 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 № 975.

Слід зазначити, що курсанти, які навчаються в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).

Колегія суддів враховує, що згідно контракту між Академією та ОСОБА_1 останній був ознайомлений із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і відповідач добровільно взяв на себе певні зобов`язання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі. В даному випадку має місце помилкове ототожнення апелянтом таких понять як відшкодування витрат на утримання особи у вищому військовому навчальному закладі та оплата за навчання.

Отже, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час не відшкодував в повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання. У той же час, відповідач самостійно визнав свій обов`язок, підписавши зобов`язання у письмовому вигляді.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 грудня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.