Справа № 620/1879/19
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1879/19 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Собківа Я.М.,

за участю секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про:

- визнання протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України, щодо не надання відпустки за заявою від 03.06.2019;

- зобов`язання Державну архітектурно-будівельну інспекцію України надати відпустку згідно поданої заяви від 03.06.2019;

- стягнення з Державної архітектурно-будівельної інспекції України матеріальної шкоди в сумі 67 449 грн. та моральної шкоди в сумі 20000,00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи та положенням чинного законодавства, що свідчить про неправомірну відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, які з`явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з червня 2015 року, позивач працював в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області.

03.06.2019 звернувся до Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України, з заявою про надання невикористаної частини основної щорічної відпустки, тривалістю 11 календарних днів, з 10 червня 2019 року, оскільки ним була придбана путівка для відпочинку з родиною на узбережжі Індійського океану.

Проте, станом на 10.06.2019, жодного наказу про надання ОСОБА_1 вказаної відпустки та доведення його до відома зроблено не було, що унеможливило скористатися придбаними послугами туристичного оператора та відпочити з родиною за кордоном.

Не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що на 2019 рік у Державній архітектурно-будівельній інспекції України було затверджено графік відпусток, згідно з яким позивач мав використати свою основну щорічну відпустку у січні 2019 року, що свідчить про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність ДАБІ щодо ненадання відпустки позивачу.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 79 Кодексу законів про працю України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Стаття 80 Кодексу законів про працю України визначає, що відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку; виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати; настання строку відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами; збігу щорічної відпустки з відпусткою у зв`язку з навчанням.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону України «Про відпустки».

Таким чином, при перенесенні щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником та власником.

Положеннями ч.ч. 10, 11 ст. 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначаються графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний .письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про державну службу» щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Матеріалами справи підтверджується та жодним чином не спростовано апелянтом, що на 2019 рік у Державній архітектурно-будівельній інспекції України було затверджено графік відпусток згідно з яким позивач мав використати свою основну щорічну відпустку у січні 2019 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 написав заяву про надання йому невикористаної частини основної щорічної відпустки тривалістю 11 календарних днів з 10 червня 2019 року, тобто не у відповідності до затвердженого графіку відпусток на 2019 рік. Заява про надання відпустки не була погоджена безпосереднім керівником позивача - начальником Управління Держархбудінспекції у Чернігівській області Андреєвою Т.В.

Апелянт посилається на п. 17 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

В той же час, зазначені доводи не спростовують факт того, що основна щорічна відпустка позивача відповідно до графіку відпусток на 2019 рік у Державній архітектурно-будівельній інспекції України визначена на січень 2019 року.

В частині посилань апелянта щодо обов`язку роботодавця за ст. 3 Закону України «Про відпустки», якою передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням, то такі аргументи відхиляються колегією суддів, позаяк копія заяви ОСОБА_1 про надання відпустки від 03.06.2019 не містить жодних посилань про подальше звільнення останнього або інших мотивів, з яких можливо дійти висновку про необхідність застосування ст. 3 Закону України «Про відпустки».

В частині вимог про стягнення з Державної архітектурно-будівельної інспекції України матеріальної шкоди в сумі 67 449 грн. та моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., то колегія суддів зазначає, що такі вимоги є похідними від основних та не розглядаються з огляду на правомірність дій Державної архітектурно-будівельної інспекції України в межах спірних правовідносин. Крім того, апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження завдання йому матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи викладене нормативне регулювання та обставини справи, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 09.12.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Я.М. Собків