Справа № 160/7919/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2019 року Справа № 160/7919/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняХобот І.М.
представника позивача представника відповідача Текут`єва Є.Ю. Дубченко А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
15.08.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просить визнати протиправною бездіяльність щодо невиконання вимог пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України, а саме, не підготування висновку про повернення надмірно сплачених сум грошових зобов`язань по земельному податку за 2016 рік з відповідного бюджету та не подання його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування; зобов`язати підготувати висновок про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань по земельному податку за 2016 рік у сумі 1132851,84 грн. та подати його до виконання до відповідної державної казначейської служби.
07.08.2019 року відповідачем відмовлено у поверненні коштів посилаючись на приписи пункту 50.1 статті 50 та пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України.
Відповідачем подано до суду відзив на позов, у якому він проти позову заперечує. Зазначає, що 16.02.2016 року позивачем була подана декларація з плати за землю за 2016 рік у якій визначено зобов`язання по орендній платі у розмірі 2567177,02 грн. Уточнюючих податкових декларацій з плати за землю за 2016 рік у строки визначені пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України позивачем не подавалось, у зв`язку із чим не погоджено повернення орендної плати за землю за 2016 рік у сумі 1132851,84 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" зареєстроване як юридична особа 21.02.2007 року та перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області.
10.02.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" було подано податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, у якій позивачем самостійно визначено зобов`язання з орендної плати у розмірі 2567177,02 грн. виходячи з нормативно грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 85572567,28 грн. У період з лютого 2016 року по січень 2017 року зазначена сума була сплачена позивачем, шляхом внесення щомісячного платежу зазначеного у декларації.
Вважаючи дії Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо застосування при формуванні Витягу від 01.02.2016 року № 03-07/010216/ коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік (1,249) та 2015 рік (1,433) протиправними, що призвело до збільшення самої нормативно грошової оцінки земельної ділянки, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року у справі № 804/959/17 в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2018 року провадження у справі № 804/959/17 зупинено до вирішення справи № 804/1324/17 в касаційній інстанції.

Також позивач оскаржив до суду Витяг № 29/220118/03-07 від 23.01.2018 року із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер :09:265:0016 на 2018 рік.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 року у справі № 804/1131/18 визнано протиправними дії Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо індексації нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, введеної в дію з 01.01.2016 року, із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік (1,249) та 2015 рік (1,433) при формуванні Витягу № 29/220118/03-07 від 23.01.2018 року із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер :09:265:0016, розташованої за адресою: м АДРЕСА_1 Дніпро, вул. Океанська, б. 3; зобов`язано Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області здійснити перерахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 2018 рік, площею 5,0133 га, кадастровий номер :09:265:0016, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Океанська, б. 3, без застосування коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік (1,249) та 2015 рік (1,433) та видати новий витяг землекористувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ВКФ БАЗИС» (49022, м. Дніпро, вул. Океанська, б. 3, Код ).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 року у справі № 804/1131/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 року залишено без змін.

25.06.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області, на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 року у справі № 804/1131/18 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 року, сформовано Витяг № 1406-4300 з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :09:265:0016 станом на 2016 рік, у якому нормативно грошову оцінку визначено у розмірі 47810829,61 грн.

15.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" звернулось до Лівобережного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із заявою про повернення надміру сплачених коштів у розмірі 1132851,84 грн., як орендну плату за 2016 рік, у зв`язку із застосуванням неправильного розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Листом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.08.2019 року № 91122/04-36-53-10-17 позивачу було відмовлено у поверненні коштів, оскільки уточнюючих податкових декларацій з плати за землю за 2016 рік у строки визначені пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України позивачем не подавалось.

Правомірність дій відповідача щодо відмови у поверненні позивачу надміру сплачених коштів є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

У відповідності до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Так судом встановлено, що 10.02.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" було подано податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, у якій позивачем визначено зобов`язання з орендної плати у 2016 році у розмірі 2567177,02 грн., місячний платіж у період з січня по листопад визначено у розмірі 213931,42 грн., у грудні 213931,40 грн.

Відповідно до платіжних доручень від 26.02.2016 року № 2337, від 29.03.2016 року № 2413, від 28.04.2016 року № 2509, від 30.05.2016 року № 2583, від 29.06.2016 року № 2667, від 29.07.2016 року № 2760, від 30.08.2016 року № 2851, від 30.09.2016 року № 2948,від 27.10.2016 року № 3002, від 30.11.2016 року № 3118, від 29.12.2016 року № 3185 та від 30.01.2017 року № 50, орендна плата за 2016 рік у розмірі 213931,40 грн. була повністю сплачена позивачем.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Позивачем 26.06.2019 року було подано уточнюючу декларацію з плати за землю за 2016 рік, у якій зменшено розмір орендної плати визначений у раніше поданій декларації на 1132851,84 грн.

Відповідно до квитанції № 1 уточнюючу декларацію з плати за землю за 2016 рік не було прийнято, оскільки порушено вимоги пункту 49.8 статті 49, статті 102 Податкового кодексу України (минув термін давності).

Позивачем не оскаржувались дії щодо відмови у прийнятті уточнюючої декларації з плати за землю за 2016 рік.

Згідно підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Положеннями пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно пунктів 5, 7, 8 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 р. № 1146, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань (крім грошових зобов`язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.

У разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.

Отже, законодавством регламентовано процедуру повернення платнику податків надміру сплачених коштів шляхом їх зарахування у погашення його податкового боргу (при наявності), податкових платежів або шляхом повернення на банківський рахунок.

При цьому, повернення сум переплати у будь-який з вищевказаних способів здійснюється на підставі заяви платника податків поданої у межах строку, визначеного п. 102.5 ст. 102 ПК України, у випадку коли вказана у заяві сума за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена.

Позицію позивача про те, що право на повернення надміру сплачених коштів виникає з моменту отримання Витягу від 25.06.2019 року № 1406-4300 з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :09:265:0016, суд вважає необґрунтованою, оскільки вказаний витяг є лише підставою для проведення розрахунку суми орендної плати.

Підставою ж для визнання коштів помилково сплаченими є наявність різниці між задекларованими сумами та сплаченими, яка повинна обліковуватись у інформаційних системах податкового органу.

У даному випадку кошти у сумі 2567177,02 грн., були самостійно задекларовані позивачем, як зобов`язання з орендної плати за 2016 рік та сплачені у строки визначені пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Дії щодо відмови у прийнятті уточнюючої декларації з плати за замелю за 2016 рік позивачем не оскаржувались.

Таким чином, сплачені позивачем кошти з орендної плати за 2016 рік не можуть вважатися помилково або надміру сплаченими у розумінні вказаних вище норм Податкового кодексу України та Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 р. № 1146.

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України , предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Базис" (вул. Океанська, б. 3, м. Дніпро, 49022, ) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17 А, м. Дніпро, 49005, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 грудня 2019 року.

Суддя С.І. Озерянська