Справа № 160/9137/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9137/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року (суддя Сліпець Н.Є.) про повернення позовної заяви у справі №160/9137/19 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними рішень.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання даного адміністративного позову, а також належним чином завірених доказів та підтвердження фактичних обставин справи в обґрунтування позовних вимог, звернених до відповідачів.

Підставами для залишення позовної заяви без руху стало те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені ним позовні вимоги; позивачем не сплачено судовий збір за подання позову.

15.10.2019 ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків та додано позовну заяву з доказами на підтвердження позовних вимог, а також клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору; позовну заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків, повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у встановлений судом строк позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконані, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення останньої на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати як таку, що порушує статтю 8,55,24

Конституції України та підставі рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 у справі №1-17/2001 №6-рп/2001 повернути позовну заяву на повторний розгляд до суду першої інстанції. За позицією скаржника суд першої інстанції, повернувши поданий позивачем позовом, фактично відмовив у захисті порушених прав позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З огляду на зміст та обсяг заявлених у позові вимог, які стосуються захисту прав позивача, що, за позицією останнього, порушені відповідачами, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на необхідність подання позивачем до суду належним чином завірених доказів на підтвердження фактичних обставин справи в обґрунтування позовних вимог, звернених до відповідачів, оскільки таких доказів до позовної заяви позивачем не додано.

Згідно частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судом першої інстанції встановлено, що всупереч вимогам наведеної норми, позивачем не долучено до позовної заяви документу про сплату судового збору.

Як свідчать матеріали справи, вимоги заявленого позову є вимогами немайнового характеру.

Відповідно до пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 рік становить 1 921 грн.

З огляду на приписи наведених норм права, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ОСОБА_1 слід сплатити судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами першою та другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 не дотримано вимог ст.161 КАС України, а тому суд обґрунтовано залишив позовну заяву без руху та надав термін на усунення її недоліків.

Ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху отримано позивачем 04.10.2019, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.20).

Отримавши ухвалу суду про залишення позову без руху, в якій чітко визначено спосіб усунення недоліків поданого позову, позивач подав до суду заяву про усунення недоліків та додав позовну заяву з доказами на підтвердження позовних вимог, а також клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпне коло осіб, які звільнені від сплати судового збору і до таких осіб позивач не відноситься.

За приписами частини першої статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як слідує з наведених положень процесуального закону, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд враховує майновий стан сторони. Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Обґрунтовуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, позивач посилався на незадовільний матеріальний стан, вказуючи, що сума належного до сплати судового збору перевищує 5 відсотків від його доходу за 2018 рік. На підтвердження своїх аргументів позивач надав довідку про доходи органу ПФУ, згідно якої розмір отриманого позивачем доходу (пенсії) за 2018 рік становить 27610,74 грн.

Вивчивши зміст вказаної довідки, враховуючи розмір визначеного в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судового збору (768,40 грн.), суд першої інстанції правильно вказав на те, що розмір належного до сплати судового збору не перевищує 5 відсотків отриманого позивачем доходу за попередній рік, який відображений в довідці.

Не належить позивач і до осіб, які у відповідності до частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути звільнені від сплати судового збору.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення заявника від сплати судового збору з огляду на наведені позивачем в клопотанні аргументи та надані на їх підтвердження докази (довідка про доходи органу ПФУ).

Крім цього, залишаючи позовну заяву без руху, суд зазначив про необхідність надання позивачем належним чином завірених доказів на підтвердження фактичних обставин справи в обґрунтування позовних вимог, звернених до відповідачів.

Надаючи оцінку наданим позивачем на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, копіям документів, суд першої інстанції обґрунтованого вказав на те, що вони не можуть бути прийняті судом як докази в розумінні КАС України, зазначивши таке.

За змістом статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Суд першої інстанції встановив, що копії наданих позивачем документів не засвідчені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим правильно вказав на те, що вони не можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У встановлений судом строк позивачем недоліки позовної заяви усунуті не були, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до ст.169 КАС України, повернув позовну заяву позивачу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції постановлено законну і обґрунтовану ухвалу, у зв`язку з чим підстав для її скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.315, ст.ст.316 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року по справі №160/9137/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки. які визначено ст..329 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк