Справа № 360/4238/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4238/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 26 вересня 2019 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУНП в Луганській області) про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік у розмірі посадового окладу.

Ухвалою від 30 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (арк. спр. 14).

Згідно з ухвалою від 09 жовтня 2019 року продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 32-33).

Позивачем 15 жовтня 2019 року подано до суду уточнену позовну заяву з такими позовними вимогами:

1) визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати відповідача здійснити нарахувати на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік;

2) зобов`язати відповідача здійснити виплату на користь позивача матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік у розмірі посадового окладу 3400,00 грн з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2000 по 31.05.2019 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції.

Позивач, керуючись пунктом 13 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, 20 травня 2019 року подав рапорт на ім`я керівництва ГУНП в Луганській області про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік, який з відповідною резолюцією керівництва переданий до УФЗБО ГУНП.

Позивача 31 травня 2019 року звільнено зі служби через скорочення штату. У день звільнення позивачем поданий ще один рапорт про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення.

Згідно з довідкою ГУНП в Луганській області від 03.09.2019 № 704/111/22-2019 позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення виплачено у жовтні 2017 року, у грудні 2018 року. У 2019 році матеріальна допомога в розмірі посадового окладу позивачу не виплачувалася.

Після чергового звернення до відповідача за отриманням матеріальної допомоги для оздоровлення, позивачем 13 вересня 2019 року отримано лист відповідача від 13.09.2019 № 5197/111/22/05-2019, яким повідомлено, що станом на вересень 2019 року здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги неможливо, оскільки позивач вже звільнений з ГУНП в Луганській області.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від виплати матеріальну допомогу на оздоровлення на 2019 рік, позивач вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою від 17 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі; визначено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (арк. спр. 1-2).

Представником ГУНП в Луганській області 04 листопада 2019 року подано відзив на позовну заяву (арк. спр. 58-59), в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що відповідно до положень підпункту 3 пункту 4 розділу І та пункту 13 розділу ІІ надання допомоги для оздоровлення є правом керівника органу, яке реалізується останнім в межах асигнувань на зазначені цілі. Позивач з рапортом про надання допомоги для оздоровлення за 2019 рік від 20.05.2019 звернувся до УФЗБО ГУНП в Луганській області 22.05.2019, про що свідчить його реєстраційний номер 1448 від 22.05.2015.

Згідно з листом УФЗБО ГУНП в Луганській області від 30.10.2019 № 799/111/22-2019 потреба в коштах на додаткове фінансування для виплати матеріальних допомог поліцейським надіслана до ДФЗБО НПУ засобом електронного зв`язку 17.05.2019. Матеріальна допомога для оздоровлення за рапортами позивача не нарахована у зв`язку з обмеженим фінансуванням на матеріальні допомоги, а також неможливістю включення рапорту ОСОБА_1 в потребу на поточний місяць, а також у зв`язку з тим, що 31.05.2019 його звільнено зі служби в поліції.

Від позивача 05 листопада 2019 року надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем додатково до викладеного у позовній заяві вказано, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Також твердження відповідача про відсутність коштів позивач вважає хибними, оскільки вже після звільнення позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні (арк. спр. 76-77).

Ухвалою від 15 листопада 2019 року витребувано від відповідача докази, яких, на думку суду, не вистачає для об`єктивного розгляду даної справи (арк. спр. 78).

Від представника ГУНП в Луганській області 29 листопада 2019 року надійшли письмові пояснення, в яких відповідач додатково до раніше викладених у відзиві на позов обставин вказує, що уразі, якщо працівник не скористався своїм правом на щорічну відпустку і під час звільнення одержує компенсацію за невикористану відпустку, матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується (арк. спр. 83-86).

Від позивача 02 грудня 2019 року надійшли письмові пояснення (арк. спр. 109-110).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив таке.

Згідно з копіями паспорта громадянина України (арк. спр. 5-6), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 7), посвідчення від 04.02.2016 серії МВ НОМЕР_1 (арк. спр. 8) встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є учасником бойових дій.

За даними копій з дубліката трудової книжки від 06.11.2015 серії НОМЕР_3 (арк. спр. 26-27), витягів з наказів ГУНП в Луганській області від 22 травня 2019 року № 410 о/с (арк. спр. 29), від 12 липня 2019 року № 582 о/с (арк. спр. 28) позивач у період з 07 серпня 2000 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2019 року - в Національній поліції, звільнений за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Також судом встановлено, що позивач звернувся до начальника ГУНП в Луганській області із рапортом від 20 травня 2019 року про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік, на який 21 травня 2019 року начальником ГУНП в Луганській області накладено резолюцію «до сплати» (арк. спр. 9).

Позивач повторно звернувся до начальника ГУНП в Луганській області із рапортом від 31 травня 2019 року про виплату грошової допомоги для оздоровлення відповідно до поданого позивачем у поточному місяці рапорту (арк. спр. 10).

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 16 серпня 2019 року із вимогою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, за виплатою якої він також звертався з рапортами від 20 травня 2019 року та 31 травня 2019 року. Згідно з відбитком штампу віхідної кореспонденції до УФЗБО ГУНП в Луганській області заява надійшла пощтою 21 серпня 2019 року за вх. № 73 (арк. спр. 65).

Листом від 13 вересня 2019 року ГУНП в Луганській області повідомило позивачу про розгляд його звернення від 21.08.2019 № 73, зазначивши, що станом на вересень 2019 року здійснити нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення не можливо, оскільки позивач з ГУНП в Луганській області не перебуває у трудових відносинах (арк. спр. 11, 66).

Суми, які належали позивачу при звільненні зі служби в поліції, перераховані ОСОБА_1 за.

Відповідно до платіжного доручення ГУНП в Луганській області від 29 травня 2019 року № 1970, оплаченого ДКСУ 30 травня 2019 року (арк. спр. 67), та витягу зі зведеної відомості для зарахування на картрахунки співробітникам ГУНП в Луганській області грошового забезпечення за травень 2019 року (арк. спр. 68), ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення у сумі 27720,35 грн.

Також, згідно з платіжним дорученням ГУНП в Луганській області від 13 червня 2019 року № 2294, оплаченим ДКСУ 14 червня 2019 року (арк. спр. 69), та витягом зі зведеної відомості для зарахування на картрахунки співробітникам ГУНП в Луганській області одноразової грошової допомоги при звільненні за червень 2019 року (арк. спр. 70), ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову винагороду при звільненні у розмірі 149867,35 грн.

Згідно з довідкою ГУНП в Луганській області від 03 вересня 2019 року № 704/111/22-2019 про доходи ОСОБА_1 позивач матеріальну допомогу на оздоровлення за 2019 рік не отримував (арк. спр. 44).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктами 13 та 14 розділу І Порядку визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.

При прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Пунктом 23 розділу І Порядку встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Пунктом 13 розділу ІІ Поряду визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік надається матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Допомога для оздоровлення надається поліцейському за його рапортом, погодженим керівником фінансового підрозділу, в межах асигнувань на зазначені цілі.

Поліцейським, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - шести років, матеріальна допомога не надається.

З системного аналізу вищевикладених положень Порядку встановлено, що поліцейським один раз на рік видається матеріальна допомога для оздоровлення. Умовами видачі такої допомоги є: подання поліцейським рапорту та його погодження керівником фінансового підрозділу.

Як слідує з вищеописаних письмових доказів, позивачем начальнику ГУНП в Луганській області подано рапорт від 20 травня 2019 року про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік, на який начальником ГУНП в Луганській області накладено резолюцію «до сплати».

Відповідно, матеріальна допомога для оздоровлення за рапортом позивача від 20 травня 2019 року, мала бути виплачена позивачу у складі його грошового забезпечення за травень 2019 року.

Однак, незважаючи на подання позивачем такого рапорту та наявність відповідної резолюції начальника ГУНП в Луганській області, відповідачем вказану матеріальну допомогу не виплачено, причини невиплати такої допомоги позивачу не повідомлено.

Також, суд вважає за необхідне зауважити, що звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє особу права на отримання виплат, на які вона мала право, проте не отримала під час проходження служби за незалежних від неї обставин. Тому твердження представника відповідача в цій частині відхиляються судом як необґрунтовані. Більш того, слід зауважити, що рапорт про виплату матеріальної допомоги поданий позивачем до звільнення зі служби в Національній поліції - 20 травня 2019 року.

Що стосується тверджень представника відповідача про відсутність фінансування на виплату матеріальної допомоги у травні 2019 року, суд також відхиляє їх як необґрунтовані, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Також суд вважає за необхідне звернути окрему увагу на резолюцію, накладену начальником ГУНП в Луганській області на рапорт позивача від 20 травня 2019 року, - «до виплати». З огляду на яку, позивач правомірно очікував на виплату йому матеріальної допомоги для оздоровлення.

Згідно з концепцією правомірного очікування, дії або рішення органу публічної влади вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються). Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.

Крім того, з наданих на виконання вимог ухвали суду від 15 листопада 2019 року документів (арк. спр. 27-96), судом встановлено, що у період з 01.01.2019 по 01.11.2019 матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу сплачена 2168 поліцейському ГУНП в Луганській області на загальну суму 5369014 грн (без урахування компенсації ПДФО), виплата такої допомоги не здійснювалася тільки у травні 2019 року, проте, з червня 2019 року її виплату поновлено.

З викладеного, судом встановлено, що наведені представником відповідача обставини щодо відсутності коштів на виплату позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік не відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження представника відповідача, що матеріальна допомога для оздоровлення видається за умови надання працівникові щорічної відпустки (повністю або її частини), тобто надання щорічної відпустки безпосередньо пов`язано із вказаною виплатою, відхиляються судом як такі, що суперечать Порядку та умовам виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, оскільки цей Порядок, як вже вищевказано, визначає такі умови для виплати матеріальної допомоги, як: подання поліцейським рапорту та наявність відповідних асигнувань.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно не виплачено позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення за 2019 рік.

Що стосується обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Зважаючи на обставини справи, суд дійшов висновку, що порушення права позивача на отримання матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік сталося внаслідок не нарахування та не виплати позивачу такої допомоги, тобто, внаслідок бездіяльності відповідача.

Таким чином, ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання такої бездіяльності відповідача протиправною та, як наслідок, зобов`язання останнього здійснити нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік.

Що стосується тверджень представника відповідача, що виплата поліцейському допомоги для оздоровлення є дискреційним повноваженням керівника ГУНП в Луганській області, суд зазначає, що дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною, і він не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Таким чином, оскільки у відповідача відсутні законні підстави для не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік, а інші альтернативні варіанти, кожен з яких окремо є відносно правильним, у відповідача відсутні, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу зазначену матеріальну допомогу не є протиправним втручанням суду у дискреційні повноваження відповідача.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (місцезнаходження: 93406, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 1, код за ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2019 рік.

У задоволенні вимоги щодо визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Луганській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова