Справа № 734/2106/16-а
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 734/2106/16-а Суддя першої інстанції: Бараненко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Козелецької селищної ради Чернігівської області на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 ) до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, виконавчого комітетут Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, треті особи: Козелецький міжшкільний навчально-виробничий комбінат, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про визнання незаконними та скасування рішення, визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року позивач, ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення ХІІ сесії VІ скликання Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 01 листопада 2013 року «Про звернення громадян по вул.. Перемоги» та рішення виконавчого комітету Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 24 грудня 2015 року у частині зобов`язання ОСОБА_1 відкрити прохід з вул.. Перемоги на вул.. Свято-Преображенську (Леніна) через учбовий комбінат шляхом зняття двох хвірток;

- визнати незаконними дії Козелецької районної державної адміністрації щодо відгородження проходу з вул.. Перемоги на вул.. Свято-Преображенську (Леніна) через земельну ділянку на якій розташовано Козелецький міжшкільний навчально-виробничий комбінат.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області адміністративний позов - задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення ХІІ сесії VІ скликання Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 01 листопада 2013 року «Про звернення громадян по вул.. Перемоги» та рішення виконавчого комітету Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 24 грудня 2015 року у частині зобов`язання ОСОБА_1 відкрити прохід з вул.. Перемоги на вул.. Свято-Преображенську (Леніна) через учбовий комбінат шляхом зняття двох хвірток.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу Козелецької селищної ради Чернігівської області на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року - задоволено частково, постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року - скасовано, провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 ) до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, виконавчого комітетут Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, треті особи: Козелецький міжшкільний навчально-виробничий комбінат, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про визнання незаконними та скасування рішення, визнання дій протиправними - закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року скасовано, а справу направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року, під головуванням судді Пилипенко О.Є., прийнято до свого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 ) до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, виконавчого комітетут Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, треті особи: Козелецький міжшкільний навчально-виробничий комбінат, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про визнання незаконними та скасування рішення, визнання дій протиправними.

02 грудня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 43593, відповідачем надіслано клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта, вказавши, що селищна рада буде згодна з прийнятим рішенням, відповідно до чинного законодавства, з одночасним дотриманням гарантій органу місцевого самоврядування - Козелецької селищної ради.

05 грудня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 44300, ОСОБА_1 надіслано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому, окрім іншого просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області XI сесії V скликання від 02 грудня 2008 року - про дозвіл закрити гр.. ОСОБА_14 прохід з вул АДРЕСА_1 в зв`язку з одержанням квартири є ненормативними правовими актами місцевого самоврядування одноразового застосування і було виконане до прийняття оскаржуваних рішень позивачем шляхом закриття проходу двома хвіртками, також під час дослідження в судовому засіданні генерального плану селища Козелець, закритий прохід позивачем розташований на території, яка має позначку, як «зелені насадження загального користування», отже згідно генерального плану селища Козелець, земельна ділянка на який закрила прохід позивач не позначена, як автомобільна дорога, тротуар, проїжджа частина, пішохідний перехід, пішохідна доріжка або шляхопровід, тобто, як відповідна ділянка призначена для руху транспортних засобів та пішоходів, а є зеленими насадженнями загального користування.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_15 та її донька - ОСОБА_2 є власниками по 1/2 квартири АДРЕСА_2 на підставі розпорядження №595-р від 12 січня 2012 року.

19 серпня 2008 року рішенням виконкому Козелецької селищної ради №61 «Про надання дозволу на будівництво, узаконення раніше проведеного будівництва» позивачу дозволено добудову коридору у смт. Козелець по вул. Перемоги, 16а/15. Сторонами не заперечується, що право власності на зазначену добудову у подальшому зареєстроване у порядку, встановленому законодавством України.

02 грудня 2008 року рішенням Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області XI сесії V скликання на сесії селищної ради вирішено дозволити закрити гр.. ОСОБА_14 прохід з вул АДРЕСА_1 в зв`язку з одержанням квартири.

01 листопада 2013 року рішенням Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області XIІ сесії VІ скликання «Про звернення громадян вул. Перемоги», розглянувши клопотання мешканців вулиці Перемоги щодо проходу через двір ОСОБА_16 , керуючись ст.. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішено: відмінити рішення XI сесії V скликання від 02 грудня 2008 р. «Про закриття проходу з вул.. Леніна на вул.. Перемоги»; для створення зручностей у пересуванні мешканців вулиць Перемоги та Леніна залишити прохід, що з`єднує ці вулиці вздовж території учбового комбінату.

24 грудня 2015 року рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області № 130 «Про розгляд колективного листа мешканців вул.. Перемоги», розглянувши колективний лист мешканців вулиці Перемоги вирішено: залишити чинним рішення XIІ сесії VІ скликання від 01 листопада 2013 року «Про звернення громадян вул. Перемоги»; зобов`язати гр. ОСОБА_15 ) ОСОБА_17 негайно відкрити прохід з вул. Перемоги на вул. Леніна через учбовий комбінат шляхом зняття 2-х хвірток.

Вважаючи протиправним дії відповідачів та рішення Козелецької селищної ради Козелецького району від 01 листопада 2013 року «Про звернення громадян вул. Перемоги», позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 144 Конституції України і статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59).

Частиною 9 ст. 59, п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Конституційний суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) ( рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009, справа № 1-9/2009) констатував, що системний аналіз положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

На переконання колегії суддів, вказані вище положення прямо надавали Козелецькій селищній раді право скасовувати оскаржувані у судовому порядку рішення, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованим.

Також колегія суддів звертає увагу на вимоги ст.. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, відповідно до якої, свобода пересування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь - який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Цим же законом ( стаття 12) встановлено випадки обмеження свободи пересування, коли відповідно до закону може бути обмежено вільне пересування, тобто:

- у прикордонній смузі;

- на територіях військових об`єктів;

- у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом;

- на приватних земельних ділянках;

- на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан;

- на окремих територіях і в населених пунктах, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності.

Свобода пересування обмежується щодо:

- осіб, до яких відповідно до процесуального законодавства застосовано запобіжні заходи, пов`язані з обмеженням або позбавленням волі;

- осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі;

- осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню;

- шукачів притулку та осіб, які звернулися за наданням їм статусу біженця до прийняття відповідного рішення компетентним органом (про надання цим особам притулку чи статусу біженця);

- іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України;

- осіб, яких призвано на дійсну строкову службу до Збройних Сил України та інших, утворених відповідно до законів України, військових формувань;

- іноземців, які перебувають у складі військових іноземних підрозділів і які мають статус військового.

Водночас, згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 Європейської конвенції з прав людини, ратифікованою Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства України, зазначено наступне:

« 1. Кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

3. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

4. Права, викладені В пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.»

Отже, вказаними вище нормативними актами встановлено вичерпний перелік підстав для обмеження у вільному русі громадян України територією Держави Україна (в тому числі вздовж будинку за № 16 по вул АДРЕСА_1 ).

Що стосується посилання суду першої інстанції на досліджений у судовому засіданні генеральний план селища Козелець за станом на 1995 рік, варто зазначити, що, дійсно, закритий прохід позивачем розташований на території, яка має позначку, як «зелені насадження загального користування».

У відповідності до термінів, що наведені у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-V1, із змінами, генеральний план населеного пункту - є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Дійсно, на зазначеному вище Генеральному плані селища Козелець, земельна ділянка по вул. Перемоги, 16, не позначена, як автомобільна дорога, тротуар, проїжджа частина, пішохідний перехід, пішохідна доріжка або шляхопровід, тобто, як відповідна ділянка призначена для руху транспортних засобів та пішоходів, а є зеленими насадженнями загального користування.

Колегія суддів звертає увагу, що наявність статусу зелених насаджень загального користування даної земельної ділянки не була перешкодою у здійсненні позивачем добудови у 2008 - 2012 роках до належної їй квартири за № 5, а отже й не може бути перешкодою у вільному пересуванні такою земельною ділянкою для інших громадян України, адже до земель загального користування населених пунктів належать майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо (частина 4 статті 83 Земельного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, та у відповідності до підпункту «б» пункту III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 р. № 5245-VI земельна ділянка навколо квартири за АДРЕСА_2 , належить до земель комунальної власності.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої за критеріями пошуку:

1. Фізична особа ОСОБА_14 , код згідно з ДРФО НОМЕР_1 , у відповідності до якої остання є власником об`єкта нерухомого майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 Відомості про інші речові права відсутні ( довідка № 66274125 від 19.08.2016 року).

2. АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 квартира АДРЕСА_6 , де міститься запис, що ОСОБА_2 , на правах спільної часткової власності є власником 1/2 частини будинку по АДРЕСА_7 . Відомості про інші речові права відсутні. ( довідка № 66274961 від 19.08.2016).

Таким чином, викладене вище дозволяє дійти до висновку про відсутність у ОСОБА_15 речового права на земельну ділянку по АДРЕСА_7 .

Процедура набуття прав на земельну ділянку детально регламентована чинним законодавством України, так само як і заборона використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на і неї, та державної реєстрації (ч.3 ст. 125 Земельного кодексу України). До того ж відповідно і до частин 1 і 2 ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акта), та його державної реєстрації.

За приписами статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Так, відповідно до матеріалів справи, Державною інспекцією сільського господарства у Чернігівській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства по факту можливого самовільного зайняття ОСОБА_15 земельної ділянки (проходу з АДРЕСА_1 ), за результатами якої було складено Акт перевірки від 31 серпня 2016 року № 000059.

У ході такої перевірки було установлено, що ОСОБА_1 використовує для власних потреб земельну ділянку, яка відноситься до земель запасу Козелецької селищної ради (землі житлової та громадської забудови), площею 0,0073 га, а саме: самовільно вигородила земельну ділянку металевим парканом до квартири АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Козелецької селищної ради Чернігівської області - задовольнити, постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Козелецької селищної ради Чернігівської області - задовольнити.

Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 ) - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст рішення виготовлено 10 грудня 2019 року.