Справа № 826/13929/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Собківа Я.М.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року

у справі № 826/13929/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база»

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.10.2017року №, №, від 18.10.2017р. №.

В обґрунтування позову зазначено, що податковим органом зроблено протиправні висновки щодо заниження товариством зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість в силу нікчемності правочинів укладених з ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Стиль Медіа» та ТОВ «Арбор Союз».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 17.10.2017р. №, №, від 18.10.2017р. №.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Позивачем надано відзиви (заперечення) на апеляційну скаргу.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове судове рішення у відповідній частині, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014року по 30.06.2017 року. За результатом перевірки складено акт від 02.10.2017рроку №417/26-15-14-01-03/31923768 (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення товариством порушення податкового законодавства, а саме:

- п. 49.1, 49.2 статті 49, п. 54.3 статті 54, п.п. 134.1.1 статті 134, п.п. 138.1.1 статті 138, п. 138.2, 138.8 статті 138, п.п. 139.1.9 статті 139 ПК України, п. 2.7, 9.1, 9.2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4, п. 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну №88 від 24.05.1995р., п. 6, п.п. 9.4 п. 9, п. 10, п. 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.1999р. №318, п. 5, п. 7 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Мінфіну від 29.11.1999р. №290, в результаті чого занижено зобов`язання з податку на прибуток всього на суму 772 121грн., у тому числі за 2014 рік - 293 681грн., за 2015 рік - 478 440грн.;

- п. 198.5 статті 198, п. 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.4, 201.6 статті 201 ПК України, що призвело до заниження зобов`язання з податку на додану вартість на суму 287477грн., у тому числі по періодам: квітень 2015 року - 43338грн., травень 2015 року - 6106грн., червень 2015 року - 67349грн., липень 2015 року - 43287грн., серпень 2015 року - 127397грн.; завищено залишок суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на загальну суму - 93629грн., в тому числі за січень 2016 року - 11967грн., квітень 2016 року - 81662грн.

На підставі встановленого порушення відповідачем 17.10.2017р. прийняті податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 772 121,00грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 73 420,00грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 287477,00грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 143 740,00грн. та № від 18.10.2017р., яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2016 року на суму 11967,00грн., квітень 2016 року - 81662,00грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом зроблено хибні висновки щодо заниження позивачем зобов`язань з податку на прибуток та протиправного формування податкового кредиту, у перевіряємому періоді, з урахуванням сум сплачених при взаємовідносинах з ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Стиль Медіа» та ТОВ «Арбор Союз».

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 196 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з частинами першої - третьою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, необхідними умовами для віднесення сплачених у ціні послуг сум ПДВ до податкового кредиту є факт отримання послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, та наявність зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкової накладної.

З огляду на викладене, на переконання суду, в межах даних правовідносин повинні були бути досліджені первинні документи (в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), які у своїй сукупності можуть свідчити та підтверджувати використання позивачем транспортних засобів та придбаного пального для цілей, що прямо пов`язані з господарською діяльністю платника податку

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, висновки податкового органу щодо заниження зобов`язання з податку на прибуток та завищення податкового кредиту обґрунтовано не підтвердженням існування у контрагентів позивача можливості виконати свої зобов`язання за правочинами укладеним з позивачем.

Відповідно до наданих доказів, у перевіряє мий період між позивачем та ТОВ «Еколайн-СТ» (Виконавець) укладено Договір №25 про надання юридичних послуг, відповідно до якого Виконавець зобов`язується надати замовнику послуги у сфері права (юридичні послуги) господарської діяльності Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити наступні послуги: послуги, пов`язані з наданням юридичних консультацій та роз`яснень з юридичних питань - напрямку податкового та господарського права; складання процесуальних документів; правова допомога при оформленні договорів, заяв, скарг, та інших документів, які необхідні Замовнику для здійснення його господарської діяльності; представництво інтересів замовника перед державними органами; представництво та захист інтересів Замовника в судах, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги; участь в договірній та переддоговірній роботі; контроль складання кадрових документів та контроль кадрової роботи; участь у контролі за проведенням інвентаризацій; контроль якості формування господарської документації для обліку господарської діяльності; аналіз дотримання інформаційної безпеки, збереження комерційної та конфіденційної інформації; контроль управлінського діловодства та дотримання законодавства, що регулює порядок надання інформації, відповіді на звернення; контроль за забезпеченням організації безпеки збереження персональних даних.

На виконання умов вказаного Договору між сторонами складені та підписані Акти про прийняття - передачі наданих послуг від 30.04.2014р., 07.05.2014р., 12.05.2014р., 16.05.2014р., 22.05.2014р., 27.05.2014р., 29.05.2014р., 30.06.2014р., 30.07.2014р., податкові накладні: від 30.04.2014р. №782, від 07.05.2014р. №1090, від 12.05.2014р. №1091, від 16.05.2014р. №1092, від 22.05.2014р. №1093, від 27.05.2014р. №1095, від 29.05.2014р. №1094, від 30.06.2014р. №749, від 30.07.2014р. №860, від 29.08.2014р. №777; звіт про виконану роботу згідно договору про надання юридичних послуг №25 від 15.04.2014р. від 29.08.2014р.

Крім того, 30.07.2014р. між вказаними вище сторонами укладено Договір №25, відповідно до якого Замовник (Позивач) доручає, а Виконавець (ТОВ «Еколайн-СТ») бере на себе обов`язки по наданню консультацій у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, консультувань з питань оподаткування.

На виконання умов вказаного Договору між сторонами складені та підписані Акт прийому-передачі наданих послуг від 29.08.2014р. та податкова накладна №778 від 29.08.2014р.

Натомість , із змісту сказаних договорів неможливо встановити, яким саме чином та у якому вигляді надаються послуги (усна, письмова), які обсяги юридичних та бухгалтерських послуг надаються, оскільки поняття «юридичні консультації та роз`яснення з юридичних питань напрямку податкового та господарського права (пп.1.2 Договору №25)» є досить обширними.

Умовами договору про надання юридичних послуг передбачено, що на виконавця покладено обов`язки з надання правової допомоги при оформленні документів які необхідні в діяльності позивача, представництво інтересів в усіх державних органах, участь у інвентаризації підприємства та ін..

Також, умовами договорів про надання юридичних послуг та про надання консультацій у сфері бухгалтерського обліку передбачено, що виконавець зобов`язуються надавати послуги відповідно до наданої позивачем інформації, тоді як позивача зобов`язаний надавати виконавцю достовірні дані, необхідні документи, в тому числі довіреності на виконання повноважень.

Поряд із цим, позивачем не надано жодних доказів надання ТОВ «Еколайн-СТ» вказаних послуг, також неможливо встановити яким чином необхідна інформація надавалась позивачем.

У спірній ситуації колегія суддів виходить з того, що долучені позивачем до матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіти, податкові накладні, платіжні доручення не є достовірними доказами фактичного здійснення оспорюваних операцій.

Так, пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Надані позивачем копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) міститься лише найменування наданої послуги, однак, з них неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали, а також ідентифікувати участь контрагентів у виконанні робіт/наданні послуг.

Подані звіти не розкривають спектр наданих послуг (які дії включали в себе послуги), як і не визначають відповідальних осіб щодо їх надання та отримання, також ця інформація відсутня у звіті.

Крім того, як вбачається з матерів справи, податковим органом, за результатом аналізу даних наявних в інформаційно-аналітичних ресурсах ДФС було встановлено, що ТОВ «Еколайн-СТ» (перейменоване на ТОВ «Фірма Поділля-16») у перевіряємому періоді займалось діяльністю пов`язаною з придбанням товарів: кави, круасанів, манометрів, крапельниць, холодильників, кетчупу, мікросхем, прокладок двигуна, шлуночків курей, тушок курячих, мастил моторних, послуги розвантаження залізничних вагонів, білизна жіноча тощо, власних фахівців, що мали б можливість надавати юридичні та бухгалтерські послуги не мало, а юридичні та бухгалтерські послуги у СГД - постачальників не придбавало, а відповідно не могло реалізувати їх ТОВ «Дніпровська плодоовочева база», а це свідчить про відсутність реально вчинених господарських операцій, та як наслідок, юридичну дефектність відповідних первинних документів.

Також, із наданих доказів вбачається, що 30.12.2012р. між позивачем (Покупець) та ТОВ «Стиль Медіа» (Продавець) укладено Договір №40 на поставку плодоовочів урожаю 200--р., відповідно до якого Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця овочі, а Покупець зобов`язується прийняти овочі і своєчасно оплатити їх вартість згідно умов даного договору.

На виконання умов вказаного Договору між сторонами складені та підписані видаткові накладні: №РН-0000290 від 01.08.2014р., №РН-0000291 від 04.08.2014р., №РН-0000292 від 04.08.2014р., №РН-0000293 від 05.08.2014р., №РН-0000294 від 06.08.2014р., №РН-0000295 від 08.08.2014р., №РН-0000296 від 11.08.2014р., №РН-0000297 від 26.08.2014р., №РН-0000298 від 28.08.2014р., №РН-0000299 від 28.08.2014р., №РН-0000300 від 29.08.2014р., №РН-0000326 від 01.09.2014р., №РН-0000328 від 05.09.2014р., №РН-0000329 від 08.09.2014р., №РН-0000330 від 09.09.2014р., №РН-0000331 від 10.09.2014р., №РН-0000332 від 22.09.2014р., №РН-0000333 від 22.09.2014р., №РН-0000334 від 15.09.2014р., №РН-0000335 від 25.09.2014р., №РН-0000336 від 26.09.2014р., №РН-0000337 від 29.09.2014р., №РН-0000338 від 17.09.2014р.; податкові накладні: №299 від 28.08.2014р., №326 від 01.09.2014р., від 02.09.2014р. №327, від 29.08.2014р. №300, від 09.09.2014р. №330, від 05.09.2014р. №328, від 08.09.2014р. №329, від 22.09.2014р. №332, від 10.09.2014р. №331, від 22.09.2014р. №333, від 26.09.2014р. №336, від 29.09.2014р. №337, від 25.09.2014р. №335, від 17.09.2014р. №338.

Однак, із змісту наданої підтверджуючої документації неможливо встановити яким чином сторони домовлялись про обсяги поставки, як та коли здійснювалась поставка овочів та фруктів.

Відповідно до умов пунктів 2.2-2.5 транспортування продукції здійснюється на умовах домовленості самовивозу чи автотранспортом продавця, завантаження продукції проводиться продавцем за його рахунок та ходить в вартість продукції, однак суду не надано доказів транспортування такого продукції, відсутні докази куди така продукція повинна була поставлятись, також, не надано доказів в підтвердження кості товару, що поставляється за даним договором.

Також, умовами договору встановлено, що періодичність поставки товару, асортимент та об`єми поставки продукції узгоджуються з продавцем при завантаженні чергової партії, при цьому, до матерів справи не надано доказів такого погодження.

Також, 10.01.2014р. між вказаними сторонами укладено Договір про надання послуг №9, відповідно до якого Виконавець (ТОВ «Стиль Медіа») зобов`язується відповідно до завдання Замовника (Позивач) надавати йому консультаційні та рекламні послуги, а замовник зобов`язується оплачувати надані консультаційні та рекламні послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, Виконавець зобов`язується надавати Замовникові за його окремими письмовими або усними дорученнями протягом строку дії цього Договору такі послуги: вивчення ринку овочевої продукції; вивчення попиту та пропозиції на різні види овочевої продукції; послуги вивчення кон`юнктури ринку та знаходження покупців на продукцію, що зберігається на складах ТОВ «Дніпровська плодоовочева база». Результатом повинно бути представлення договорів, підписаних покупцями продукції.

На виконання умов вказаного Договору сторонами складено та підписано акти консультаційних послуг від 05.08.2014р., від 11.08.2014р., від 15.08.2014р., від 20.08.2014р., від 22.08.2014р., від 26.08.2014р., від 29.08.2014р.; податкові накладні: від 22.08.2014р. №761, від 26.08.2014р. №762, від 29.08.2014р. №763, від 11.08.2014р. №758,від 05.08.2014р. №695, від 20.08.2014р. №760, від 15.08.2014р. №759.

При цьому, із змісту умов вказаного договору вбачається, що виконавець надає замовнику послуги протягом робочого часу, встановлення робочого часу виконавця здійснюється ним особисто кожний день - до суду не надано доказів встановлення робочого часу, чи буд-яких належних доказів в підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином.

Крім того, як вбачається з матерів справи, податковим органом, за результатом аналізу даних наявних в інформаційно-аналітичних ресурсах ДФС було встановлено, що ТОВ «Стиль Медіа» перейменоване на ТОВ «Стаккато Плюс» у перевіряємому періоді займалось діяльністю пов`язаною з придбанням товарів: мийки кухонні, з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, в компл. з системою зливу та кріпленням, садок, для рибної ловлі, головки змінні для гайкових ключів, фільтри паливні, для двигунів внутрішнього згоряння а/м, косметички жіночі, з текстильного матеріалу, сумки, з лицьовою поверхнею з полімерних матеріалів, гребінці для волосся, щітки для волосся, з комбінованих матеріалів, кухня, ДСП та інше, власних фахівців що мали б можливість надавати консультаційні послуги (в тому числі по вивченню кон`юнктури ринку та знаходження покупців на продукцію не мало, а вказані товари та послуги у СГД - постачальників не придбавало, а відповідно не могло реалізувати їх ТОВ «Дніпровська плодоовочева база», а це свідчить про відсутність реально вчинених господарських операцій, та як наслідок, юридичну дефектність відповідних первинних документів.

Також, судом встановлено, що 05.03.2015р. між позивачем (Замовник) та ТОВ «Арбор Союз» (Виконавець) укладено Договір №05/03-15 щодо надання послуг, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець приймає таке доручення та зобов`язується виконувати роботи у відповідності до умов цього Договору, при цьому Замовник зобов`язується такі роботи своєчасно приймати та оплачувати в строки та на умовах, визначених в цьому Договорі.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, Виконавець зобов`язується виконувати наступні роботи: монтаж внутрішніх інженерних мереж водопроводу та каналізації; монтаж зовнішніх інженерних мереж.

На виконання умов вказаного Договору складені: Довідки про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат) за березень 2015 року, Договірна ціна на монтаж внутрішніх інженерних мереж та гідродинамічне очищення каналізаційної мережі по вул. Каховська, 64, що здійснюється в 2015 році; Локальний кошторис №2-1-1 на Монтаж внутрішніх інженерних мереж та гідродинамічне очищення мережі каналізації ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» по вул. Каховська, 64; Акт приймання виконаних будівельних робіт Монтаж внутрішніх інженерних мереж та гідродинамічне очищення каналізаційної мережі за березень 2015 року; Акт №2-1-1 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2015 року; податкові накладні: від 26.03.2015р. №9, від 26.03.2015р. №10.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до умов вказаного договору, виконавець зобов`язується виконувати роботи, що є предметом договору, по мірі виникнення необхідності в них (п. 31. договору), при цьому, умовами договору не встановлено, а з наданої документації неможливо встановити, яким чином позивач повідомляв виконавця про виникнення необхідності у виконанні зобов`язань за вказаним договором, у якій черговості виконувались послуги.

Відповідно до пункту 4 вказаного договору, на протязі перших п`яти днів після виконання робіт сторонами підписується акт прийому-передачі виконаних робіт із зазначенням виду та об`єму робіт.

При цьому, до матерів справи такий акт приймання-передачі виконаних робіт суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що за результатом дослідження надані позивачем первинні документи по взаємовідносинам із зазначеними підприємствами, колегія суддів приходить до переконання, що вони не підтверджують реального виконання господарських операцій вказаними контрагентами позивача по укладеним договорам, оскільки складені неналежним чином, не містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які були опосередковані складенням цих документів, та не дають змогу вважати, що господарські операції реально відбулися і тягнуть настання реальних правових наслідків.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи слід зазначити, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які мають складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

Однак, надані позивачем первинні документи належним чином не підтверджують фактичність проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

В даному випадку, за спірними операціями з контрагентами лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Наведене, у свою чергу, вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів.

Крім того, вимогу суду апеляційної інстанції, представником позивача не надано додаткових доказів в підтвердження настання реальних наслідків за правочинами, що укладались позивачем з ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Стиль Медіа» та ТОВ «Арбор Союз».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що платник підтвердив належним чином оформленими документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує. Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог та відповідно скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 242 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позу відмовити.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Я.М. Собків