Справа № 640/22786/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 грудня 2019 року № 640/22786/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Моренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Контракт» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Контракт»

до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправними та скасування постанов

за участю представників сторін:

від позивача: Золоткова Г.О.

від відповідача: Галунько Л.І.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство "Банк "Контракт" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Контракт» із позовом до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 29.10.2019 ВП №60396057, ВП №6039570.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві протиправно виніс постанови про відкриття виконавчого провадження №60396057 та №60395706 про стягнення витрат виконавчого провадження, оскільки боржником у вкаханих постановах зазначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що є помилковим, оскільки уповноважена особа не має самостійної процесуальної дієздатності, тому боржником повинен бути ПАТ "Банк "Контракт".

Відповідач в установлені судом строки відзиву на позовну заяву не подав, однак в судовому засіданні надав матеріали виконавчого провадження та висловив заперечення проти позовних вимог, з огляду на те, що оскаржувані постанови прийняті на підставі у межах та спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 по справі №910/1400/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Контракт" щодо включення до реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ "Банк "Контракт" "Професійного пенсійного фонду Незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Контракт" здійснити передачу пенсійних активів "Професійний пенсійний фонд Незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України" шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 28 139,66 грн. на рахунок в ПАТ "УкрСиббанк".

На виконання рішення, Господарським судом міста Києва видано наказ від 31.05.2017 №910/1400/17, який був пред`явлений стягувачем до виконання.

29.10.2019 Державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у справі ВП № 60396057 щодо стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Контракт" на користь держави виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.

29.10.2019 Державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у справі ВП №60395706 стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Контракт" витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн.

Боржником у зазначених постановах є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Контракт", стягувачем - Подільський районний відділ Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Позивач посилається на те, що постановою НБУ від 10.12.2015 №876 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк "Контракт".

Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 10.12.2015 №220 розпочато процедуру ліквідації Банку по 10.12.2017. Терміни ліквідації ПАТ Банк "Контракт" згодом були продовжені до 10.12.2019.

У відповідності до положень ст.45 Закону України «Про систему гарантування фізичних осіб було опубліковано відомості про ліквідацію ПАТ Банк "Контракт".

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Контракт" Білу І.В.

Згідно п. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

У зв`язку з тим, що постановами про відкриття виконавчого провадження ВП №60396057 та ВП №60395706 боржником фактично визнано уповноважену особу Фонду, яка діє від імені банку в межах повноважень Фонду і не має самостійної процесуальної дієздатності, а відтак, не може бути боржником у виконавчому провадженні. Натомість, боржником є банк, як юридична особа.

Враховуючи викладене, позивач вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст.3 Закону № 1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Стаття 4 цього Закону визначає вимоги до виконавчого документу.

Так, відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону.

Згідно ст. 15 Закону №1404-VII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в якості боржника у виконавчих проваджень ВП №60396057 та ВП №6039570 виступає Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Контракт» (м. Кив, вул. Воздвиженська, 58 ).

Отже, суд відхиляє посилання позивача на те, що у зв`язку з тим, що у виконавчому листі зазначено юридичну адресу банку, а відтак банк є боржником, оскільки наявність в оскаржуваних постановах відомостей про код ЄДРПОУ банку не означає, що останній є боржником за виконавчим листом.

Також, суд звертає увагу, що на державного виконавця не покладено обов`язку по заповненню та перевірці даних виконавчого документу, оскільки в даному випадку, першоджерелом походження виконавчого документу є виконавчий лист (наказ) по справі №910/1400/17.

Частиною першою ст. 26 Закону №1404-VII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що боржником у вказаному виконавчому провадженні є саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Контракт», а не безпосередньо банк, ліцензія якого відкликана.

Крім того, прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Контракт» не має правового значення у даній ситуації.

Згідно частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами першою та другою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Враховуючи викладене, твердження позивача про необґрунтованість визначення розміру витрат на виконавче провадження не приймаються судом до уваги.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Контракт» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Контракт» не підлягають задоволенню.

підлягають.

Підстави для стягнення судових витрат за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Банк Контракт» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Контракт» відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур