Справа № 804/5899/14
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2019 року

Київ

справа №804/5899/14

адміністративне провадження №К/9901/7225/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Гончарової І.А., Хохуляка В.В., розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Криворізької південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 у справі за позовом Криворізької південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Криворізька південна ОДПІ Головного управління Міндоходів і зборів у Дніпропетровській області подала до суду позов, в якому просить стягнути з ТОВ «Криворізький завод «Універсал» податковий борг в сумі 476204,99 грн, зокрема в сумі 205618,99 грн з орендної плати за землю та в сумі 270586,00 грн з податку на додану вартість.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що за відповідачем обліковується податковий борг, який виник внаслідок несплати самостійно узгоджених податкових зобов`язань.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 04.07.2014 адміністративний позов задовольнив частково, стягнув з ТОВ «Криворізький завод «Універсал`т податковий борг в сумі 476204,99 грн. У задоволенні іншої частини позову суд відмовив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 12.02.2015 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2014 залишив без змін.

Криворізька південна об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів і зборів у Дніпропетровській області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що суди порушили норму матеріального права: пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, оскільки не врахували, що зменшена в уточнюючій декларації сума грошового зобов`язання з орендної плати за землю направлена у рахунок погашення податкового боргу в порядку календарної черговості. Окрім того, платник податку є боржником і не міг самостійно коригувати грошове зобов`язання шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25.03.2015 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Гончарова І.А.

Верховний Суд ухвалою від 02.12.2019 призначив справу до касаційного розгляду у попередньому судовому засіданні на 03.12.2019.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій установили такі обставини.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 476204,99 грн, що утворився у зв`язку з несплатою відповідачем самостійно узгоджених податкових зобов`язань, зокрема в сумі 205618,99 грн з орендної плати за землю та в сумі 270586,00 грн з податку на додану вартість.

Так, відповідач 20.02.2013 подав податкову декларацію з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, в якій задекларував орендну плату в сумі 897246,45 грн з помісячною сплатою 74770,54 грн, 26.03.2013 - уточнюючу декларацію з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності в сумі 566919,76 грн з помісячною сплатою 47243,31 грн, 19.02.2014 - податкову декларацію з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності в сумі 672934,83 грн з помісячною сплатою 56 077,91 грн.

Таким чином, з урахуванням уточнюючого розрахунку, сума самостійно узгодженого позивачем податкового зобов`язання з орендної плати за землю становить 150564,53 грн, яку позивач у встановлений законом строк не сплатив.

Відповідач подав податкові декларації з податку на додану вартість: від 19.12.2013, в якій задекларував податок в сумі 87350 грн, від 16.01.2014, в якій задекларував податок в сумі 102 322 грн, та від 19.02.2014, в якій задекларував податок в сумі 80914 грн.

Таким чином, сума самостійно узгодженого позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість становить 270 586 грн, яку позивач у встановлений законом строк не сплатив.

Контролюючий орган направляв відповідачу податкову вимогу від 12.11.2012 № 436 в сумі 133974,78 грн, яка вручена 15.10.2012.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків та застосування контролюючим органом заходів для стягнення цього боргу.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 цієї статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про наявність правових підстав для стягнення з відповідача податкового боргу з податку на додану вартість в сумі 270 586 грн та з орендної плати за землю комунальної власності в сумі 150564,53 грн.

У задоволенні іншої частини позову про стягнення орендної плати за землю комунальної власності в сумі 55054,46 грн суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив, оскільки ця сума у результаті подання уточнюючої декларації від 26.03.2013 про зменшення щомісячного платежу на 27527,23 грн (за 2 місяці на 55054,46 грн) не може вважатися узгодженою, адже з огляду на положення пункту 54.1 статті 54 ПК України узгодженою сумою грошового зобов`язання вважається самостійно обчислена платником податку сума такого зобов`язання, зазначена ним у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку.

Щодо доводів контролюючого органу про те, що позивач, в якого утворився податковий борг з орендної плати за землю, не мав права зменшувати податкове зобов`язання з орендної плати за землю, суд касаційної інстанції знаходить безпідставними, оскільки абзацом першим пункту 50.1 ст. 50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Позивач після самостійного виявлення помилок, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, подав такий уточнюючий розрахунок з виправленими показниками, який прийнятий контролюючим органом та безпідставно не врахований.

Доводи контролюючого органу про те, що зменшена позивачем за уточнюючим розрахунком сума грошового зобов`язання у відповідності до вимог Податкового кодексу України направлена у рахунок погашення податкового боргу в календарній черговості, є безпідставними, оскільки за вимогами пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу в рахунок погашення такого боргу згідно з черговістю його виникнення зараховуються кошти, що сплачує такий платник податків.

Суд касаційної інстанції, з огляду на положення статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права і не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів на іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування до установлених обставин. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є такими, що не спростовують висновків судів.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Криворізької південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

І.А. Гончарова

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду