Справа № 826/3432/16
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3432/16 Суддя першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на прийняту у порядку письмового провадження постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та сковування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (далі - Позивачі) звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Відповідач-1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-2, Фонд) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» про нікчемність договорів, укладених між Позивачами та ПАТ «Дельта Банк», та застосування наслідків недійсності правочинів, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- зобов`язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію щодо Позивачів як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду із зазначенням сум відшкодування за договорами банківського вкладу;

- зобов`язання Фонду включити інформацію про Позивачів до Загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2016 року позов задоволено частково та ухвалено:

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №016-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, а також Договору №002-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, укладених між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням сум відшкодування за Договором №016-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, а також Договором №002-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року;

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №012-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, а також Договору №010-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, укладених між ОСОБА_2 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням сум відшкодування за Договором №012-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, а також Договором №010-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року;

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №011-28687-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням сум відшкодування за Договором №011-28687-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року;

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №012-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, а також Договору №010-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, укладених між ОСОБА_4 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_4 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням сум відшкодування за Договором №012-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, а також Договором №010-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року;

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №016-28685-190215 банківського вкладу (депозиту) від 19.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_5 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням сум відшкодування за Договором №016-28685-190215 банківського вкладу (депозиту) від 19.02.2015 року;

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №012-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_6 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_6 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням сум відшкодування за Договором №012-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року;

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №009-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_7 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_7 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням сум відшкодування за Договором №009-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи сплачену Позивачами суму судового збору.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, по-друге, твердження Уповноваженої особи про те, що укладені договори надають пільги та переваги, не встановлені законом, окремим кредиторам банку, є безпідставним, адже приписи чинного законодавства не містять заборони щодо зарахування коштів на рахунок однієї особи від іншої, по-третє, доказів нікчемності правочину Уповноваженою особою не надано, по-четверте, рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею та не забороняє банку укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти, по-п`яте, саме до компетенції Уповноваженої особи належить надання до Фонду додаткової інформації про вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Фонду, суд зазначив, що останні є передчасними.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. При цьому зазначає, що перерахування коштів на рахунки Позивачів було зумовлене необхідністю поділу іншими особами вкладу, розмір якого перевищує гарантовану Фондом суму, чим і надано пільги та переваги останнім. Звертає увагу на неврахуванні судом неможливості проведення банком у період з 16.01.2015 року будь-який операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок Фонду. Вказує, що Уповноваженою особою не визнавалися договори нікчемними, а лише застосовані наслідки їх нікчемності. Крім іншого, підкреслює, що судові витрати Позивачів підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України, оскільки Уповноважена особа не отримує бюджетних асигнувань.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі заперечень на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.02.2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 року продовжено строк розгляду справи та відкладено її розгляд до 28.02.2017 року.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити її без задоволення, обґрунтовуючи свою позицію тим, що, по-перше, доказів отримання ПАТ «Дельта Банк» повідомлення про неможливість заключення договорів банківських вкладів після 16.01.2016 року матеріали справи не містять, по-друге, жодних доказів нікчемності укладених договорів Уповноваженою особою не надано, по-третє, порушення правил банківського обслуговування працівниками банку не може мати негативних наслідків для вкладників.

У запереченні на апеляційну скаргу Позивачі просять залишити її без задоволення. Свою позицію обґрунтовують тим, що доказів отримання окремими кредиторами переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством або внутрішніми документами банку, Уповноваженою особою не надано. Звертають увагу, що оскаржуваним наказом було визнано укладені з Позивачами договори саме нікчемними. Водночас, зауважують на можливості заміни суб`єкта, з якого підлягають стягненню судові витрати, з Уповноваженої особи на Фонд.

У межах встановленого судом строку заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 року зупинено провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України справи щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Верховного Суду від 31.07.2019 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 - ухвалу суду апеляційної інстанції від 28.02.2017 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.11.2019 року, яке було відкладено на 11.12.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивачі просять задовольнити її частково:

- скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи про нікчемність договорів та застосування наслідків нікчемності правочинів, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року №813;

- з урахуванням поданої ОСОБА_1 заяви про відмову від позову в частині її позовних вимог визнати нечинною постанову суду у відповідній частині та закрити провадження у справі;

- викласти абзаци 5, 7, 9, 11, 13 та 15 резолютивної частини постанови суду в іншій редакції;

- в іншій частині постанову суду залишити без змін.

Свою позицію обґрунтовують тим, по-перше, розміщення коштів на рахунку у ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації дає Позивачам право на їх відшкодування за рахунок Фонду, по-друге, належним способом захисту прав Позивачів є зобов`язання Уповноваженої особи надати до Фонду доповнення до переліку рахунків щодо Позивачів як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, по-третє, рішення Уповноваженої особи про віднесення договорів до нікчемним не підлягає оскарженню у судовому порядку.

Крім того, на адресу суду від ОСОБА_8 надійшла заява про відмову від позову та закриття провадження у справі, а також про розподіл судових витрат в указаній частині відповідно до правил ст. 140 КАС України. В обґрунтування даної заяви Позивачем-1 зазначено, що станом на 20.11.2019 року постанова суду першої інстанції виконана у повному обсязі, а тому права останнього є відновлені.

Поряд з іншим, від Позивачів надійшла заява про заміну відповідача - Уповноваженої особи Кадирова Владислава Володимировича правонаступником - Уповноваженою особою Матвієнком Андрієм Анатолійовичем.

У судовому засіданні представник Позивачів заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, підтримав викладені у відзиві на неї вимоги, а також доводи і вимоги заявлених клопотань.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги Уповноваженої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивачів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №016-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1158,00 доларів США (строком до 29.03.2015 року), а також Договір №002-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 2500,00 доларів США (строком до 29.03.2015 року).

Між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» укладено: Договір №012-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1500 доларів США (строком до 29.03.2015 року), Договір №010-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1500 доларів США (строком до 29.03.2015 року), Договір №027-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1000,00 доларів США (строком до 29.03.2015 року), а також Договір №024-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1000,00 доларів США (строком до 29.03.2015 року).

Між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №006-28685-200215 банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року на суму 5999 доларів США (строком до 06.03.2015 року) а також Договір №011-28687-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року на суму 700 доларів США (строком до 12.03.2015 року).

Між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №012-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року на суму 1257 доларів США (строком до 28.03.2015 року), а також Договір №010-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року на суму 2287 євро (строком до 27.05.2015 року).

Між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №016-28685-190215 банківського вкладу (депозиту) від 19.02.2015 року на суму 148 245,00 гривень (строком до 21.03.2015 року).

Між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №013-28685-200215 банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року на суму 5 999 доларів США (строком до 06.03.2015 року), а також Договір №012-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року на суму 700 доларів США (строком до 12.03.2015 року).

Між ОСОБА_7 та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №009-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1450 доларів США (строком до 29.03.2015 року), Договір №011-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1450 доларів США (строком до 29.03.2015 року), Договір №013-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1450,00 доларів США (строком до 29.03.2015 року), а також Договір №014-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на суму 1450,00 доларів США (строком до 29.03.2015 року) (т. 1 а.с. 38-59).

Перерахування коштів на рахунки Позивачів підтверджуються відповідними платіжними дорученнями та меморіальними ордерами (т. 1 а.с. 38-59).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.04.2015 року №71 внесено зміни до рішення від 02.03.2015 року №51 та вказано, що тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 6 місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року.

Згідно наказу Уповноваженої особи від 29.05.2015 року №408 створено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк».

Наказом Уповноваженої особи від 16.09.2015 року №813 «Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» у зв`язку з виявленням комісією нікчемних правочинів відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» приписано застосувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі до договорів, укладених між Позивачами та ПАТ «Дельта Банк» (т. 1 а.с. 136-171).

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 03.08.2015 року №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02.10.2015 року.

Як встановлено судом першої інстанції, за результатами роботи щодо перевірки за вкладними операціями було вирішено питання про нікчемність договорів банківського вкладу, укладених між Позивачами та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т. 1 а.с. 72, 73, 74, 127-135).

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

02.10.2015 року згідно рішення виконавчої дирекції Фонду № 181 від 02.10.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено Кадирова Владислава Володимировича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» строком на 2 роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 20.02.2017 року №619 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» на два роки до 04.10.2019 року включно.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 3, 26, 38 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 319, 1062 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також ряду підзаконних нормативних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в Уповноваженої особи не було правових підстав для віднесення договорів до нікчемних, а тому позовні вимоги до неї підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-четвертої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14; у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях, підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи, договори, укладені між Позивачами та ПАТ «Дельта Банк», на переконання Уповноваженої особи, є нікчемними на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону визначають, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Наведене дає підстави для висновку про наявність в Уповноваженої особи, а у подальшому у Фонду обов`язку забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, а також права на вчинення дій щодо повідомлення осіб про нікчемність договорів і застосування наслідків їх нікчемності.

Разом з тим, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що Законом до переліку нікчемних правочинів віднесені саме правочини, що вчинені (укладені) безпосередньо банком. Водночас, щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними чи юридичними особами - Уповноважена особа відповідною компетенцією не наділена.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №826/1476/15.

Як було встановлено раніше, підставою для визнання нікчемним договорів банківського вкладу (депозиту), укладених Позивачами з ПАТ «Дельта Банк», визначено п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, відповідно до якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Умовою застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200 000,00 грн. прямо встановлена законодавством України, а тому посилання на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між Позивачем та ПАТ «Дельта банк», нікчемним.

Посилання Уповноваженої особи на постанову правління Національного банку України від 30.10.2014 року №692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії проблемних», якою встановлено обмеження в діяльності банку, що була наявна на момент укладання договорів та, на її переконання, перешкоджала їх укладенню, судовою колегією оцінюється критично, оскільки зазначена постанова становить банківську таємницю і Позивачі не могли знати про її зміст та встановлені обмеження.

Крім того, наполягаючи на задоволенні апеляційної скарги, Відповідач посилається на п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» (протокол №14 від 20.03.2013 року), відповідно до якого зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Отже, законом не встановлено обмежень в частині походження коштів вкладу. Крім того, доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 26 Закону, для відмови у відшкодуванні коштів по рахункам Позивачів, Відповідачем-1 надано не було, а судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Уповноваженою особою не доведено наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону, для визнання нікчемними договорів, висновок про їх нікчемність є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а отже є необґрунтованим і безпідставним, не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Крім того, в силу положень ч. 3 ст. 228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом, натомість відповідного судового рішення про визнання недійсним спірного договору та застосування до нього правових наслідків недійсності матеріали справи не містять.

Враховуючи, що вищенаведеними обставинами спростовується твердження Відповідача-1 про нікчемність укладених між Позивачем та ПАТ «Дельта Банк» правочинів, а також останнім не заперечується надходження коштів на депозитні (вкладні) рахунки Позивачів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що платіжні операції по перерахуванню коштів з рахунку однієї особи на рахунок Позивача не є правочинами між банком та фізичною особою в силу положень ст. 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону визначають вклад як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вкладником є, зокрема, фізична особа, яка уклала договір банківського вкладу, кошти на який залучені банком від вкладника або надійшли на рахунок вкладника.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у межах спірних правовідносин Позивачі є вкладниками ПАТ «Дельта Банк», а відтак мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

У статті 3 ЦК України серед засад цивільного законодавства закріплена неприпустимість позбавлення права власності (пункт 2 частини першої), хоча власник може вимагати усунення й тих порушень, що не призвели до позбавлення права власності. Відповідно до статті 321 ЦК України зміст непорушності права власності охоплює також заборону обмеження в його здійсненні.

Важливою гарантією права приватної власності є конституційне закріплення, що «примусове відчуження об`єктів приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього повного відшкодування їхньої вартості» (частина п`ята статті 41 Конституції України). Конституційний принцип непорушності права власності проявляється як засада впевненості власника у стабільному становищі у якому він перебуває і яке гарантовано йому державою з усім комплексом відповідних засобів, які остання для цього застосовує.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Правова позиція у спірних правовідносинах узгоджується з висновками Верхового Суду щодо застосування норм права, викладеними у постанові від 23.10.2018 року у справі №804/6992/15.

Крім того, згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Водночас, у згаданій вище постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, оскільки не створює жодних обов`язків для Позивача та безпосередньо не порушує його прав.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону перевірка правочинів ПАТ «Дельта Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Наведена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018 року, № 910/24198/16 від 16.05.2018 року та № 819/353/16 від 04.07.2018 року.

Таким чином, оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, то він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), а тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Зміст вищевикладеного дає підстави для висновку, що права Позивачів у межах спірних правовідносин не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними та скасування рішень Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними правочинів (трансакцій) щодо перерахування на користь Позивачів грошових коштів, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 802/351/16-а.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає правильним за своєю суттю висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Уповноваженої особи вчинити дії.

Щодо твердження Позивачів у відзиві на апеляційну скаргу про необхідність зміни резолютивної частини постанови суду та викладення її у новій редакції у відповідності до внесених до чинного законодавства змін та позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.08.2019 року у справі №826/15770/17, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що процесуальним законом не передбачено розгляду в якості вимог апеляційної скарги вимог відзиву на апеляційну скаргу. При цьому, Позивачами було залишено поза увагою, що спірні правовідносини виникли до внесення змін до Положення №14, про які зазначено у згаданій постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі №826/15770/17, а тому обраний судом першої інстанції спосіб захисту у межах заявлених позовних вимог відповідав приписам чинного на момент пред`явлення позову законодавства.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Щодо поданої ОСОБА_1 заяви про відмову від позову, судова колегія, з урахуванням вищенаведених висновків, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 314 КАС України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного провадження.

У разі відмови від позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинним судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 189 КАС України суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про відмову від позову подано представником ОСОБА_1 - адвокатом Тарасенком І.М., який згідно ордеру серії ДН №016173 від 20.11.2019 року не має жодних обмежень у повноваженнях, а від інших учасників справи жодних заперечень проти закриття провадження у справі з підстав відмови Позивача-1 від позову не надійшло.

Крім того, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що відмова ОСОБА_1 від позову не суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких перешкод для реалізації Позивачем-1 передбаченого процесуальним законом суб`єктивного права особи на відмову від позову.

За таких обставин, враховуючи виключне процесуальне право особи до закінчення апеляційного провадження відмовитися від позову повністю або частково, колегія суддів приходить до висновку про відсутність перешкод для прийняття відмови ОСОБА_1 від позову та вважає за необхідне визнати нечинним рішення у даній справі щодо вказаного позивача і закрити у ній провадження щодо вказаної частини позовних вимог.

Водночас, щодо заявлених Позивачем-1 вимог про відшкодування з Відповідача-1 на її користь судових витрат, понесених ним у даній справі, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви, її відмова від позову пов`язана з тим, що, за твердженням ОСОБА_1 , останньою було отримано відшкодування коштів за вкладами згідно договору №016-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року і договору №002-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року на підставі рішення суду, яке набрало законної сили у справі №826/15120/15.

Отже, у даному випадку задоволення позовних вимог Уповноваженою особою було здійснено не у межах даної справи №826/3432/16, а на виконання судового рішення у справі №826/15120/15, що виключає можливість присудження на користь Позивача-1 понесених ним судових витрат з Відповідача.

Оцінюючи посилання Апелянта на безпідставність стягнення за рахунок асигнувань Уповноваженої особи на користь Позивачів витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України у редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписи ч. 1 ст. 94 КАС України у згаданій редакції визначали, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналогічні за змістом приписи містять ч. 1 ст. 132 та ч. 1 ст. 139 КАС України у чинній редакції.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 94 КАС України судові витрати присуджуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Таким чином, оскільки у межах спірних правовідносин Уповноважена особа виступає в якості посадової особи Фонду, то судові витрати, понесені особою, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягають присудженню за рахунок Фонду. З огляду на викладене постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині суб`єкта, за рахунок якого підлягають стягненню витрати Позивачів, пов`язані зі сплатою судового збору, із виключенням з цього переліку ОСОБА_8 як особи, яка відмовилася від позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність:

- закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» про нікчемність договорів, укладених між Позивачами та ПАТ «Дельта Банк», та застосування наслідків недійсності правочинів, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- визнання нечинним рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_8 із закриттям провадження у справі щодо вказаної частини позовних вимог;

- залишення без змін рішення суду в частині покладення на Відповідача-1 обов`язку вчинити певні дії;

- зміни суб`єкта, за рахунок якого необхідно відшкодовувати Позивачам витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, з виключенням серед переліку позивачів ОСОБА_8 як особи, яка відмовилася від позову.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині задоволених позовних вимог до Уповноваженої особи про визнання протиправним та скасування рішення, контроль за правильністю якого перебуває поза площиною адміністративного судочинства, а також не вірно визначено особу, з якої необхідно стягувати витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду - скасувати в одній частині, змінивши в іншій.

Крім того, відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних від 24.10.2019 року №2705 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за можливе задовольнити заяву Позивачів та допустити заміну уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича її правонаступником - уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнком Андрієм Анатолійовичем.

Керуючись ст. ст. 52, 139, 140, 189, 238, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Допустити заміну уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича її правонаступником - уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнком Андрієм Анатолійовичем.

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про:

- визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №016-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, а також Договору №002-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, укладених між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №012-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, а також Договору №010-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, укладених між ОСОБА_2 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №011-28687-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №012-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, а також Договору №010-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, укладених між ОСОБА_4 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №016-28685-190215 банківського вкладу (депозиту) від 19.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №012-28685-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_6 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813;

- визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність Договору №009-28687-270215 банківського вкладу (депозиту) від 27.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_7 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813.

Провадження у справі щодо вказаної частини позовних вимог - закрити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року - визнати нечинною в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Проте, наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року - змінити, вказавши, що відшкодування на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, повинно здійснюватися за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ).

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 11» грудня 2019 року.