Справа № 640/10423/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Чаку Є.В.

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, відповідач) про:

1) визнання безправ`я, беззаконня, бездіяльність, безвідповідальність в діях і рішеннях відповідача, тобто: дії протиправними;

2) визнання гарантій встановлених статтями 1, 2, 3, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо правовідносин позивача довічними, як таких, що не мають: строку будь-якої давності, зворотної дії в часі, будь-яких обмежень;

3) присудження протиправного порушеного права на виплату щорічної, довічної виплати одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком з лютого 2011 року по довічно, та зобов`язання держави в особі Кабінету Міністрів України, його виконавчого органу призначити, нарахувати, перерахувати, виплатити не виплачені суми - борг з лютого 2011 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії на день виплати;

4) присудження на всю суму боргу по щорічно нарахувати 3% річних, що входять до грошового зобов`язання незалежно від рішення суду з лютого 2011 року по день виплати, та на всю загальну суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Нацбанку України, та 3% річних по день повної виплати;

5) встановлення судового контролю за виконанням рішення суду;

6) зобов`язання відповідача забезпечити суд доказами щодо забезпечення прав та їх гарантій, встановлених законом;

7) забезпечення всіх позовних вимог, як конституційної гарантії права.

Позов обґрунтовано тим, що позивач вважає протиправними дії та бездіяльність відповідача, що полягають у виплаті одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, меншому ніж десять мінімальних пенсій за віком, що суперечить вимогам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншим нормативно-правовим актам.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених ч.2 статті 19 Конституції України та ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Верховна Рада України неповноважна при прийнятті Закону про держаний бюджет включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України, змінювати визначене іншими законами правове регулювання суспільних відносин в сторону звуження прав громадян, оскільки це порушує норми Конституції України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є інвалідом І групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в початковій редакції) визначено пільги, які надаються інвалідам війни.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» доповнено частиною 4 (надалі номер частини 4 змінено на 5) наступного змісту: щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у наступній редакції: «щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року (далі по тексту - Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII), розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким зокрема передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Положення Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII неконституційними не визнавались та є чинними на даний час.

Таким чином, Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII надано Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення розміру разової грошової допомоги, встановленої частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, враховуючи те, що останнім у часі є Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону.

Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп визначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Разом з тим у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2018 року у справі №539/622/17 та від 28 березня 2018 року у справі №569/853/17.

Враховуючи викладене, Кабінет Міністрів України, визначаючи порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Таким чином, судом не встановлено в межах спірних правовідносин протиправності дій з боку відповідача, а тому позовні вимоги щодо «визнання безправ`я, беззаконня, бездіяльність, безвідповідальність в діях і рішеннях відповідача, тобто: дії протиправними» задоволенню не підлягають.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що одноразова грошова допомога до 05 травня позивачу виплачувалась у розмірах, менших ніж було встановлено вимогами чинного законодавства у відповідні періоди часу, відповідно позовні вимоги про «присудження протиправного порушеного права на виплату щорічної, довічної виплати одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком з лютого 2011 року по довічно, та зобов`язання держави в особі Кабінету Міністрів України, його виконавчого органу призначити, нарахувати, перерахувати, виплатити не виплачені суми - борг з лютого 2011 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії на день виплати» та про «присудження на всю суму боргу по щорічно нарахувати 3% річних, що входять до грошового зобов`язання незалежно від рішення суду з лютого 2011 року по день виплати, та на всю загальну суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Нацбанку України, та 3% річних по день повної виплати» нормативно і документально не підтверджуються, тому також не підлягають задоволенню.

При цьому, нормами чинного законодавства не передбачено порядку визнання гарантій, встановлених законодавством довічними, у зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог в частині «визнання гарантій встановлених статтями 1, 2, 3, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо правовідносин позивача довічними, як таких, що не мають: строку будь-якої давності, зворотної дії в часі, будь-яких обмежень» відсутні.

Враховуючи, що вимоги про «зобов`язання відповідача забезпечити суд доказами щодо забезпечення прав та їх гарантій, встановлених законом та про забезпечення всіх позовних вимог, як конституційної гарантії права», є похідними від решти позовних вимог, то підстав для їх задоволення також відсутні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку