Справа № 300/1877/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12240/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Матуляк Я.П. у м. Івано-Франківську в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 300/1877/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням підвищення виплат на 20 відсотків, як жителю гірського населеного пункту відповідно до частини 2 статті 6 закону України «Про статус гірських населених пунктів» та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням підвищення виплат на 20 відсотків, як жителю гірського населеного пункту відповідно до частини 2 статті 6 закону України «Про статус гірських населених пунктів», без обмеження граничного розміру з дати звернення з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 05 червня 2019 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 05.06.2019 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

23 липня 2019 року позивач звернувся з заявою до відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із врахуванням його збільшення на 20 відсотків відповідно до статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів».

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом № 202/П09 від 07.08.2019 року повідомило позивача про те, що підвищення в розмірі 20% до довічного грошового судді чинним законодавством не передбачено.

Відмову відповідача у підвищенні довічного грошового утримання на 20 відсотків вважає протиправною з огляду на те, що позивач проживає у місті Яремча, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» № 647 від 11 серпня 1995 року, відноситься до населених пунктів, яким надано статус гірських.

Тому, позивач вважає, що має право на збільшення довічного грошового утримання судді у відставці на 20 відсотків відповідно до статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів».

Позивач зазначає, що відповідач порушив його право на належний рівень довічного грошового утримання. На думку позивача, захист порушеного можливий шляхом визнання відмови відповідача у підвищення довічного грошового утримання судді у відставці на 20 відсотків протиправною та зобов`язання відповідача здійснити підвищення довічного грошового утримання судді у відставці на 20 відсотків.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_1 до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 20 відсотків надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 20 відсотків надбавки до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 05.06.2019 року як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставин справи та додає, що довічне грошове утримання не включено до переліку соціальних виплат, передбачених статтею 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вважає, що, відмовляючи позивачу у підвищення на 20 відсотків довічного грошового утримання судді у відставці, діяло в порядку, спосіб та в межах повноважень відповідного органу Пенсійного фонду, визначених чинних законодавством України.

Суд першої інстанції встановив те, що рішенням Вищої ради правосуддя від 23.05.2019 позивач звільнений з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до поданої заяви № 1399 від 05.06.2019 року, розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.06.2019 року позивач переведений із пенсії по інвалідності, яка призначена згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

23.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про збільшення грошового утримання судді у відставці на 20 відсотків за проживання в гірському населеному пункті.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом № 202/П09 від 07.08.2019 повідомило позивача про те, що підвищення довічного грошового судді на 20 відсотків чинним законодавством не передбачено.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів» особам, які проживають у населеному пункті, який має статус гірського, державні пенсії, до яких відноситься щомісячне довічне грошове утримання судді, збільшуються на 20 відсотків. Оскільки, позивач проживає у населеному пункті, який має статус гірського та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, то, на думку суду першої інстанції, має право на збільшення довічного грошового утримання на 20 відсотків.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України від 15 лютого 1995 року № 56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

На час виникнення спірних правовідносин статус судді у відставці врегульовано розділом X Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

За змістом частини 1 статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з частиною 3 статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 цієї ж норми закріплено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

У свою чергу, частина 1 статті 135 Закону № 1402-VIII містить імперативне обмеження, згідно з яким суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці нерозривно пов`язаний із розміром суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Єдиною підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, в рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п`ятий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено види державних пенсій, якими є: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія в разі втрати годувальника; 4) пенсія за вислугу років.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не відноситься до пенсійних виплат (державних пенсій), а є окремим видом грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не належить до категорій виплат (державних пенсій, державної матеріальної допомоги тощо), на збільшення яких спрямовані норми статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Тому, відповідач не мав правових підстав для збільшення на 20 відсотків розміру виплачуваного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання відповідно до норм статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та правомірно відмовив позивачу у такому збільшенні.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 340/248/17.

При цьому, апеляційний суд вважає, що правові висновки Верховного Суду висловлені у постанові від 30.08.2018 року по справі № 350/1511/17, які застосував суд першої інстанції, не можуть бути застосовані й цій справі, оскільки касаційний суд зробив висновки у справі № 350/1511/17 в межах доводів касаційної скарги щодо включення до складу довічного грошового утримання судді допомоги на здоровлення.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ці обставини та помилково застосував правовий висновок Верховного Суду по справі № 350/1511/17 викладений у постанові від 30.08.2018 року.

При цьому, суд першої інстанції не проаналізував складові довічного грошового утримання судді визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» та правову природу довічного грошового утримання судді і як ця виплата співвідноситься з пенсійними виплатами про які йде мова у статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів».

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права судом першої інстанції, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року в справі № 300/1877/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 13.12.2019 року