Справа № 140/2225/19
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10591/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Волошин М.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Шептицької Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 140/2225/19 (рішення ухвалено в м. Луцьк об 11:45 год., головуючий суддя Плахтій Н.Б., повне судове рішення складено 27.08.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 19.07.2019 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ від 21.06.2019 №199о/с про його звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про національну поліцію, зобов`язати поновити на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Ківерцівського відділу поліції ГУ НП у Волинській області.

В обґрунтування позову зазначає, що з грудня 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 - в лавах Національної поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Ківерцівського відділу поліції ГУ НП у Волинській області. 19.06.2019 під час знаходження на лікарняному він написав рапорт про звільнення його за станом здоров`я з 21.06.2019, але у вказаний період часу, через погіршення стану здоров`я продовжував своє лікування, про що в телефонному режимі повідомив ГУ НП у Волинській області і просив звільнити його з поліції після виходу з лікарняного. Однак, під час перебування на лікарняному позивач був звільнений з поліції згідно виданого ГУ НП у Волинській області наказу від 21.06.2019 №199 о/с, з огляду на що вважає його звільнення незаконним та просить поновити на службі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Також вказує, що суд не роз`яснив йому необхідність і можливість доведення тієї обставини, що він завчасно і належним чином просив відповідача звільнити його після закінчення лікування і «закриття» листка непрацездатності, і сам суд не проявив ініціативи щодо повного та всебічного з`ясування цієї обставини та підтвердження її належними та допустимими доказами, що призвело до помилкового висновку про законність його звільнення зі служби в органах поліції 21.06.2019.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги наведені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача та його представника, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджуються, що ОСОБА_1 з 10.12.1998 до 05.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 21.06.2019 - в лавах Національної поліції, зокрема, з 02.02.2017 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Ківерцівського відділу поліції ГУ НП у Волинській області.

19.06.2019 ОСОБА_1 подав рапорт про його звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (через хворобу) з 21.06.2019. До вказаного рапорту додав свідоцтво про хворобу №134 від 18.06.2019, виданого військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Волинській області».

Наказом ГУ НП у Волинській області від 21.06.2019 №199-ос По особовому складу капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (через хворобу) з 21.06.2019 на підставі рапорту ОСОБА_1 та свідоцтва про хворобу №134 від 18.06.2019, який цього ж дня направлений позивачу для ознайомлення.

04.07.2019 позивач звернувся до ГУ НП у Волинській області із заявою про внесення змін до наказу від 21.06.2019 №199 о/с щодо дати його звільнення.

12.07.2019 відповідач листом надав відповідь ОСОБА_1 на заяву від 04.07.2019, в якій вказав, що дана заява надійшла до УКЗ ГУ НП лише 08.07.2019, тобто вже після того як його було звільнено зі служби в поліції. Із врахуванням цього у ГУ НП у Волинській області відсутні підстави для реалізації його заяви від 04.07.2019 та внесення змін до наказу ГУ НП у Волинській області від 21.06.2019 №199 о/с у частині його звільнення зі служби в поліції (через хворобу) за п. 2 ч. 1. ст. 77 Закону України Про Національну поліцію.

Не погоджуючись із винесеним наказом від 21.06.2019 №199о/с та вважаючи його незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ НП у Волинській області правомірно звільнило позивача на підставі його рапорту під час перебування на листку непрацездатності за власним волевиявленням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національно поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в органах поліції визначено Законом України Про національну поліцію від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Частина 1 ст. 47 Закону №580-VIII встановлює, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно ч.1 ст. 48 Закону №580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

У відповідності до пункту два частини першої статті 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч. 2ст. 77 Закону №580-VІІІ).

Порядок прийняття рішення медичної (військово-лікарської) комісії щодо ступеня придатності чи про непридатність поліцейських до служби регулюється Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2017 за № 559/30427 (далі-Положення №285).

Відповідно до п.1 розділу VIII Положення №285 за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи Медичні (військово-лікарські) комісії МВС (далі - ВЛК) приймають постанови, які включають діагноз, встановлений особі за результатами проведеного обстеження, рішення щодо ступеня придатності чи про непридатність до служби та висновок про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва).

Згідно з пп.10,11 розділу IX Положення №285 свідоцтво про хворобу складається у випадках визнання поліцейських, військовослужбовців, здобувачів вищої освіти навчальних закладів МВС, ад`юнктів непридатними до служби. В усіх інших випадках постанова ВЛК оформлюється довідкою або постановою. Затверджене свідоцтво про хворобу передається до підрозділу (кадрового апарату поліції або військової частини), який направив особу на медичний огляд, у порядку, зазначеному в направленні.

Пунктом 15 розділу IX Положення №285 передбачено, що свідоцтва про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейських та військовослужбовців, які визнані непридатними до подальшої служби, реалізуються невідкладно.

З наведених норм права видно, що поліцейський, визнаний ВЛК непридатним, не може проходити службу в поліції та підлягає невідкладному звільненню за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про хворобу №134 від 18.06.2019 військово-лікарською комісією ОСОБА_1 постановлено діагноз щодо ступеня придатності до військової служби непридатний до служби в поліції.

Також встановлено, що позивач перебував на листку непрацездатності на стаціонарному лікуванні з 14.06.2019 по 04.07.2019 у КП Волинська обласна клінічна лікарня та КП Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги.

Разом з тим, 19.06.2019 позивачем власноручно написаний рапорт на ім`я начальника ГУНП у Волинській області з проханням звільнити його зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» з 21 червня 2019 року. До рапорту додано свідоцтво ВЛК №134 від 18.06.2019.

Відповідачем рапорт ОСОБА_1 реалізований шляхом видачі наказу ГУНП у Волинській області від 21.06.2019 №199 о/с, яким капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», з 21.06.2019.

Однак, позивач вказує на його незаконне звільнення, оскільки він був звільнений ГУ НП у Волинській області під час перебування на лікарняному.

Вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів враховує, що згідно частин першої та другої статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Частина перша статті 39 КЗпПУ визначає, що строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм колегія суддів приходить до висновку, що працівник має право, зокрема розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, у разі коли заява працівника про звільнення з роботи зумовлена неможливістю продовжувати роботу з поважних причин, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. При цьому, строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 подав рапорт про своє звільнення під час перебування на лікуванні з власної ініціативи та бажання, а тому посилання позивача на те, що відповідач протиправно звільнив його зі служби в поліції під час лікування є безпідставним.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач не довів належними та допустимими доказами факт відкликання рапорту про звільнення або зміни і перенесення дати звільнення, натомість відповідач, приймаючи наказ №199-ос від 21.06.2019 По особовому складу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі №140/2225/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. О. Большакова
Повне судове рішення складено 11.12.2019