Справа № 756/13080/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Собківа Я.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року

у справі № 756/13080/18 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :
У листопаді 2018 року до Оболонського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач), у якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із врахуванням загального трудового стажу 25 років 3 місяці 23 дні, з яких 10 років 7 місяців на підземних роботах.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва відповідно до правил територіальної підсудності закріплених в статті 29 КАС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що останній працював підземним машиністом підземного устаткування, тобто працював на підземних роботах, що належать до Списку №1 Постанови КМУ від 24.06.2016 №461 Про затвердження списків виборців, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Разом з тим, на чергове звернення до органів Пенсійного фонду щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, позивач отримав неправомірну відмову у її призначенні, з тих підстав, що у позивача відсутня уточнююча довідка з підприємства на якому він працював, для підтвердження спеціального трудового стажу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнана протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пп.1 п.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення. В іншій частині позову відмовити.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував всіх обставин справи, що мають значення для справи. Апелянт зазначає, що під час розгляду справи, судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача з вересня 1990 року, у зв`язку з обранням останнього народним депутатом УРСР, згодом України, до травня 1994 року працював членом постійних Комісій Верховної Ради УРСР, а згодом України. Проте ні відповідач, а ні судом першої інстанції не прийнято до уваги статтю 20 Закону України «Про статус народного депутата України».

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 звертався Центрального та в подальшому до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві із заявами про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст. 13 закону України Про пенсійне забезпечення.

Листом від 07.11.2017 №618/38 Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві відмовило позивачу у призначенні пільгової пенсії, з посиланням на те, що відсутні документи, які підтверджують пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах.

Листом від 21.08.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачеві у призначенні пенсії на пільгових умовах з аналогічних підстав.

Позивач вважаючи відмову у призначенні пільгової пенсії протиправною та такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах діяв протиправно з порушенням вимог ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а отже вимоги позивача були задоволені та зобов`язане відповідача вчинити певні дії.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно частини другої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка визначає особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії - працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", знижується на 1 рік.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з копії трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи, останній в період з 10.09.1983 року по 06.10.1983 року працював підземним машиністом підземних установок 2 розряду з повним робочим днем в шахті, був звільнений у зв`язку з призивом в ряди Радянської армії та з 17.10.1983 року по 22.10.1985 року проходив службу в рядах радянської армії. 10.02.1986 року, був прийнятий на навчання за фахом прохідник горизонтальних та похилих виробок та з 05.06.1986 року був переведений підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, звільнений 05.09.1990 року за переводом.

Отже, трудова книжка позивача містить записи про повну трудову діяльність позивача, скріплені печатками роботодавців, у хронологічному порядку з посиланням на первинні документи (стор. 8-10).

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів приходить до висновку, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв`язку з невідповідністю відсутністю довідки є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача повний робочий день під землею, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 лютого 2019 року по справі № 423/3544/16-а, від 14 квітня 2018 року по справі № 164/1993/14-а, від 19 червня 2018 року по справі № 592/5846/17, від 25 вересня 2018 року по справі № 242/65/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Щодо посилання відповідача про відсутність підстав для врахування стажу на роботах на шахті «Червона Зірка» виробничого об`єднання «Торезантрацит», колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що підприємство, яке функціонує на непідконтрольній Україні території позбавляє позивача можливості надати відповідну довідку, а отже, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній території України та не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року по справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року по справі № 242/65/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Судом першої інстанції встановлено, що у відзиві на позовну заяву, як на одну з підстав для відмови у призначанні пенсії на пільгових умовах, зазначено відсутність у позивача необхідного пільгового стажу в розмірі 10 років, проте, суд першої інстанції звернув увагу, що ані в листі Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.11.2017 року, ані в листі Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 21.08.2018 року, відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах було обґрунтовано виключно відсутністю довідки на підтвердження відомостей, зазначених у трудовій книжці, а не відсутністю необхідного пільгового стажу, тобто, мова йшла виключно про неможливість підтвердження пільгового стажу, а не його розмір.

Колегією суддів встановлено, що з метою повного та всебічного встановлення всіх обставин справи та уникнення труднощів в разі задоволення позову, судом першої інстанції надано оцінку про наявність пільгового стажу в позивача.

Згідно з пунктом 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року, при призначенні пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах, служба у військах і органах ВЧК,ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки СРСР, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, служба в органах міліції прирівнюється за вибором особи, яка звертається за пенсією, до роботи, яка передувала чи безпосередньо слідувала за нею. При цьому, зазначені періоди враховуються в розмірі, який не перевищує наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах чи пільгових розмірах.

В трудовій книжці позивача зазначено, що останнього було звільнено у зв`язку з призовом в ряди Радянської армії з 06.10.1983 року та в подальшому 17.10.1983 року направлено на строкову військову службу у військову частину, після закінчення якої, з 20.01.1986 року, прийнято підземним учнем прохідника 4 розряду та в подальшому підземним прохідником 5 розряду.

Так, 02 червня 2005 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах часу проходження строкової військової служби, який набрав чинності 01.01.2006 року. Так, відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей час проходження строкової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно - технічному навчальному закладі, працював за професією або займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як встановлено судом першої інстанції, позивача звільнено з посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах та направлено на строкову військову службу у військову частину.

Отже, наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування вказаного періоду проходження військової служби (2 роки) до стажу, необхідного для призначення пільгової пенсії.

Крім того, у відповідності до частини 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у редакції частини 1 статті 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби та виконання військового обов`язку було і є обов`язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби або виконанням обов`язку, недопустимі.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Згідно статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються та не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Деклароване статтею 17 Конституції України конституційне право позивача, як військовослужбовця Збройних Сил, на соціальний захист, конкретизоване, зокрема у нормах законодавства, які діяли на час проходження позивачем військової служби у Збройних Силах та гарантували йому зарахування часу перебування на військовій службі до загального і безперервного трудового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а також до стажу роботи за спеціальністю, не може бути скасоване, а зміст та обсяг цих прав не може бути звужений.

Аналогічну правову позицію з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців, висловив й Конституційний Суд України в Рішеннях від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги; від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій; від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів; від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 у справі про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій.

Зокрема, відповідно до наведених рішень правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлений не втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування, а особливістю професійних обов`язків у зв`язку з виконанням ними функцій, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Здійснення таких заходів має безумовний характер.

Згідно з наведеними рішеннями Конституційного Суду України, звуження змісту та обсягу соціальних гарантій осіб, які проходили службу в армії, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Таким чином, оскільки після проходження військової служби позивач працював на роботі з важкими умовами праці та з повним робочим днем, то останній має право на зарахування часу проходження військової служби у пільговий стаж.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначений у трудовій книжці позивача пільговий стаж - складає 6 років 8 місяців та 10 днів.

Таким чином, працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту (10 років), але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи (загальний стаж роботи позивача складає 25 років 3 місяці 23 дні) пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, в частині щодо зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пп.1 п.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було надано оцінку щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи народного депутатом у Верховній Раді України.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позивач звернувся з позов про визнання протиправних дій відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу період праці підземним машиністом підземного устаткування, тобто на підземних роботах, що належать до Списку №1 Постанови КМУ від 24.06.2016 №461 Про затвердження списків виборців, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Колегія суддів зауважує, що при розгляді справи суд повинен забезпечити принцип диспозитивності та не зловживати принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином принцип офіційності наданий суду лише за для якомога ефективнішого забезпечення інтересів приватних осіб у спірних відносинах з суб`єктами владних повноважень, а не навпаки.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ні в позовній заяві, ні в листах Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.11.2017 року, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 21.08.2018 року не зазначено підстав для відмови у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивача, як народного депутатом у Верховній Раді України, а отже суд першої інстанції не був наділеним правом встановлювати дані обставини.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений права на оскарження дій пенсійного фонду в разі відмови йому в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи народного депутатом у Верховній Раді України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Я.М. Собків