Справа № 817/1607/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року № 857/10531/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року (суддя Друзенко Н.В., рішення ухвалено о 15/03 год, м.Рівне, повний текст складено 22 квітня 2019 року) у справі №817/1607/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПАТ) звернулося до суду із позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби(далі Офіс, ДФС відповідно) просило визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2018 №Ю-258-11 (далі Вимога).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідно до частини дев`ятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI), передача платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством. Таким чином, сплата Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «Азот» (далі ДП) єдиного внеску від імені ПАТ, але за рахунок ДП, суперечить вимогам вказаної вище статті Закону№2464-VI. Також зазначає, що станом на 28.02.2018 згідно з особовим рахунком позивача за ним обліковувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 12248796,16 грн. Відтак, вважає, що Вимога була винесена правомірно.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні правові підстави для зарахування поточних платежів позивача в рахунок оплати суми недоїмки визначеної за період з червня по вересень 2015 року та, відповідно, для зарахування подальших поточних платежів в рахунок погашення недоїмки визначеної у вимогах від 14.11.2017, 14.12.2017, 15.01.2018 та від 14.02.2018 за №Ю-258-11 і як наслідок, недоїмка на 28.02.2018 та Вимога є такими, що сформовані штучно, а саме за рахунок неправомірних дій відповідача по невірному відображенню в інтегрованій картці платника позивача, нарахованих та сплачених ним платежів зі сплати єдиного внеску.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПП зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Рівненської міської ради 13.11.1995; з 07.10.1996 перебуває на обліку у відповідача, як платник єдиного внеску. Основний вид діяльності за КВЕД 20.15: виробництво добрив і азотних сполук (т.1 а.с.250).

Постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР) від 18.06.2015 та головного державного виконавця ВПВР від 30.07.2015 ВП №43901463, накладено арешти на кошти, які містяться на рахунках ПАТ, що позбавляло позивача можливості здійснити сплату єдиного внеску з свого банківського рахунку відповідно до приписів частин сьомої, восьмої статті 9 Закону №2464-VI (т.1 а.с.168-172).

З метою своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску, за період з червня по вересень 2015 року між позивачем та ДП укладено договір доручення від 29.05.2015 №05.15 (далі Договір). Відповідно до пункту 1.1 Договору - Повірений (ДП) в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов`язується за рахунок Довірителя (ПАТ) виконувати грошові зобов`язання, деталізований зміст яких визначається у додатках (т.1 а.с.173-174).

На виконання підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Договору, позивачем видано довіреність від 11.06.2015№748-юв (далі Довіреність), якою уповноважено ДП вчиняти наступні дії: сплачувати (перераховувати) від імені ПАТ: нотаріальні послуги, податки та збори відповідно до Податкового кодексу України, єдиний соціальний внесок, податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, аліменти, заробітну плату, інші утримання з заробітної плати, пенсії, оплату листків непрацездатності, виплати заробітної плати за період відпустки, компенсацію середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, відрахування від ФОП, кошти на господарські потреби, на відрядження, супутні банківські комісії (т.1 а.с.175).

На виконання вимог Договору та у відповідності до повноважень згідно з довіреністю, ДП сформувало та подало на виконання банківських установ платіжні доручення із зазначенням призначення платежу «нарахована сума ЄВ» в загальному розмірі 20685499,01 грн (т.1 а.с.177-178).

Таким чином, повіреним ДП сплачувався єдиний внесок від імені та за рахунок ПАТ на підставі Договору та виданої відповідно до цього договору Довіреності.

Так, як підтверджено матеріалами справи, перераховані в липні та вересні 2015 року ДП від імені та за дорученням ПАТ грошові кошти в рахунок оплати сум платежів єдиного внеску за спірний період були прийняті контролюючим органом як належні; останній не мав жодних зауважень та не направляв жодних повідомлень позивачу про те, що перераховані кошти не можуть бути прийняті як сплата єдиного внеску за вказаний період, а також не повідомляв позивача про виникнення недоїмки за платежем «суми єдиного внеску». Лише в листопаді 2015 на адресу позивача надійшов лист Міжрегіонального головного управління ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі Центральний офіс) від 18.11.2015№25588/10/28-10-20-4-20, в якому зазначалось, що на адресу Центрального офісу надійшов лист ДФС від 12.11.2015 про порушення вимог Закону №2464-VI, а саме, що у період з липня по вересень 2015 року ДП здійснило сплату єдиного внеску на загальну суму 20685499 грн за ПАТ, а тому кошти сплачені ДП, перекинуто з інтегрованої картки платника податку (ІКПП) ПАТ на ІКПП «Нез`ясовані платежі», в результаті чого в ІКПП платника виникла недоїмка у розмірі 11870891,55 грн, яка підлягає погашенню (т.1 а.с.179).

Разом з тим, судовими рішеннями, відповідно до яких вирішувались спори позивача щодо оскарження вимог контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки), що виник у зв`язку із зарахуванням перерахованих ДП коштів зі сплати єдиного внеску за ПАТ на ІКПП «Нез`ясовані платежі» встановлено наступні обставини, які в силу вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), звільнені від доказування.

Так, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі №817/85/16 задоволено позов ПАТ та визнано протиправною вимогу Центрального офісу від 07.12.2015 №Ю-258-11 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 16821411,33 грн (т.1 а.с.69-73).

В подальшому постановами Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року, 16 травня 2016 року, 30 вересня 2016 року, 16 лютого 2017 року, 19 вересня 2017 року у справах №№817/110/16, 817/299/16, 817/902/16, 817/2117/16, 817/845/17 відповідно, які набрала законної сили, визнано протиправними та скасовано вимоги Центрального офісу від 12.01.2016 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 10365195 грн, 04.02.2016 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 18176403,39 грн, 07.05.2016 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 20035875,98 грн, 05.05.2017 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 29214245,76 грн №Ю-258-11 (т.1 а.с.74-97, 110-115).

Разом з тим, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у справі №817/2117/16, яка набрала законної сили 16.05.2017, визнано неправомірними дії Офісу щодо перекидання з інтегрованої картки платника податків ПАТ на інтегровану картку «Нез`ясовані платежі» грошових коштів в сумі 20685499 грн сплачених з червня по вересень 2015 року повіреною особою ПАТ - ДП на підставі Договору; зобов`язано Офіс зарахувати сплачені ДП на підставі Договору грошові кошти в сумі 20685499 грн в рахунок сплати єдиного внеску ПАТ в інтегрованій картці платника податків; визнано неправомірними дії Офісу щодо зарахування поточних платежів ПАТ зі сплати єдиного внеску здійснених у жовтні-грудні 2015 року та січні-листопаді 2016 року в рахунок погашення суми недоїмки визначеної у вимогах від 07.12.2015; 12.01.2016; 04.02.2016 та 07.05.2016; зобов`язано здійснити перерахунок грошових зобов`язань ПАТ зі сплати єдиного внеску з урахуванням суми єдиного внеску сплаченого з червня по вересень 2015 року повіреною особою ПАТ - ДП (т.1 а.с.215-226).

При цьому, судами встановлено, що всупереч положень пункту 4.1 «Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013№452 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 16.09.2013 за №1593/24125; далі Порядок №452), поточні платежі ПАТ зі сплати єдиного внеску здійснені у жовтні грудні 2015 року та січні-квітні 2016 року Центральний офіс відносив в рахунок погашення недоїмки визначеної у вимозі від 07.12.2015№Ю-258-11. При цьому, на підставі самостійно поданих товариством звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів, відповідачем фіксувалось виникнення нової недоїмки за інший період. Тобто, попри спірність суми недоїмки визначеної у вимозі від 07.12.2015 №Ю-258-11 і незважаючи на те, що вказана вимога була оскаржена у передбачені законом строки і в адміністративному і у судовому порядку, в порушення положень Порядку №452, орган ДФС безпідставно змінював призначення здійснених ПАТ платежів, що направлялись на сплату задекларованих поточних зобов`язань зі сплати єдиного внеску (відображених у поданих Звітах) та протиправно направляв вказані кошти в рахунок погашення суми недоїмки, яка, як встановлено судом, взагалі відсутня, оскільки зобов`язання зі сплати єдино внеску за червень-вересень 2015 року своєчасно та в повному обсязі виконані ПАТ. Внаслідок того, що поточні платежі позивача зараховувались в рахунок погашення недоїмки визначеної у вищевказаних вимогах, виникала нова заборгованість по поточних зобов`язаннях.

Не зважаючи на відповідні судові рішення, по особовому рахунку товариства на момент виникнення спірних правовідносин та на дату звернення до суду з даним позовом продовжувала обліковуватися недоїмка зі сплати єдиного внеску, що, зокрема, підтверджується даними інтегрованої картки платника податків.

15.03.2018 Офісом сформовано Вимогу відносно ПАТ, відповідно до якої позивача зобов`язано сплатити суму боргу у розмірі 12248796,16 грн, за порушення останнім статті 25 Закону №2464-VI (том 1 а.с.150).

Підставою винесення вказаної Вимоги став висновок контролюючого органу про порушення позивачем статті 25 Закону №2464-VI, обумовлений тим, що сплата єдиного внеску здійснювалась не ПАТ, а третьою особою ДП.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464-VI та «Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015№449, що зареєстрований у МЮУ 07.05.2015 за №508/26953; далі Інструкція; в редакції, чинні на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною першою статті 4 цього Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

В силу вимог абзацу 1 пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI базою нарахування єдиного внеску є суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною сьомою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

А частиною восьмою цієї статті, - що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Підпунктом 1 пункту 2 розділу 4 Інструкції закріплено правило, згідно якого, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь).

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 цього ж розділу Інструкції, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Аналогічне положення передбачене і частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-

Таким чином, ПАТ, як платник єдиного внеску не міг ухилитися від сплати єдиного внеску не зважаючи на те, що на всі кошти, які містяться на рахунках ПАТ накладено арешт. Однак, у зв`язку з такими обставинами, останнє було позбавлене можливості здійснити сплату єдиного внеску зі свого банківського рахунку, що і стало підставою для вжиття заходів спрямованих на виконання свого обов`язку щодо сплати податку, шляхом укладення Договору з ДП.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи скаржника про те, що перерахування повіреним - ДП грошових коштів на сплату єдиного внеску від імені та за рахунок довірителя позивача, суперечить положенням частини дев`ятої статті 25 Закону №2464-VI з огляду на наступне.

Так, буквальний зміст вказаної статті свідчить на користь того, що заборонена передача платниками єдиного внеску саме своїх обов`язків з його сплати третім особам.

В розумінні Цивільного кодексу України (далі ЦК) передача обов`язків щодо сплати є нічим іншим, як переведенням боргу, і здійснюється шляхом заміни боржника у зобов`язанні за правилами статтями 520-521 ЦК, тобто шляхом укладення відповідного правочину, на укладення якого необхідна згода кредитора.

ПАТ такої угоди з ДП не укладало і жодних доказів зворотного суду не надано.

Також за правилами статті 528 ЦК виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

При цьому, суду також не надано жодного доказу тому, що ПАТ поклало виконання свого обов`язку по сплаті єдиного внеску на ДП.

Крім того, Договір не може розглядатися, ні як угода про переведення боргу, ні як покладення ПАТ на ДП своїх обов`язків по сплаті єдиного внеску, позаяк в такому випадку ДП вчиняло певні юридичні дії не від свого імені, а від імені та за рахунок довірителя, тобто ПАТ. А тому платником єдиного внеску як було так і залишилося ПАТ.

Відповідно до частини першої статті 1000 ЦК за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

За частиною другою цієї статті, договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

А згідно зі статтею 239 ЦК правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до цього, правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки не повіреного, а саме довірителя, а тому повірений жодних цивільних прав та обов`язків за правочинами, які він вчинив на виконання договору доручення, не набуває.

З огляду на це, сплата єдиного внеску повіреним не є передачею платником єдиного внеску своїх зобов`язань по його сплаті третій особі.

Окрім того, відповідно до пункту 6.1 Договору, довіритель ПАТ відшкодовує повіреному - ДП фактично підтверджені витрати, пов`язані з виконанням доручення згідно рахунків, виставлених Повіреним. укладений договір поворотної фінансової допомоги підтверджує, що повірений вчиняв юридичні дії за рахунок довірителя - позивача у даній справі.

Отже, у даному випадку ДП, перераховуючи соціальний внесок, діяв як повірений від імені позивача, а не як самостійний платник.

На підставі цього можна дійти висновку, що позивачем були вжиті всі заходи спрямовані на виконання покладеного на нього Законом №2464-VI обов`язку щодо сплати єдиного внеску.

Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 25 січня 2019 року у справі №817/85/16. Так, зазначено, що у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті - Законі №2464-VI щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно пункту 2 розділу 6 Інструкції сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Пунктом 3 Розділу 6 цієї Інструкції визначено, що фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу 2 Інструкції, протягом п`яти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

У пункті 4 розділу IV Інструкції зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення суми боргу.

Оскільки, сума єдиного внеску за період з червня по вересень 2015 року була сплачена повіреним ДП у повному обсязі, то обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску за вказаний період виконано повністю та своєчасно.

Враховуючи те, що вимога від 07.12.2015 №Ю-258-11, як і вимоги під тим самим порядковим номером від 12.01.2016, 04.02.2016, 05.05.2017, 07.05.2016 та від 05.05.2017 були у визначені законом строки оскаржені ПАТ, орган ДФС безпідставно змінював призначення здійснених ПАТ платежів, що направлялись на сплату задекларованих поточних зобов`язань зі сплати єдиного внеску (відображених у поданих Звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів) та протиправно направляв вказані кошти в рахунок погашення суми недоїмки, яка, як встановлено судовими рішеннями по справах №№817/85/16, 817/110/16, №817/299/16, № 817/902/16, №817/2117/16 та №817/845/17, відсутня.

Враховуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для зарахування поточних платежів позивача в рахунок оплати суми недоїмки визначеної за період з червня по вересень 2015 року та, відповідно, для зарахування подальших поточних платежів в рахунок погашення недоїмки визначеної, зокрема і у Вимозі, так як така сформована штучно, а саме за рахунок неправомірних дій відповідача по невірному відображенню в інтегрованій картці платника позивача, нарахованих та сплачених ним платежів зі сплати єдиного внеску.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Міркування і твердження скаржників не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим їх апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.