Справа № 520/11783/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 р. м. ХарківСправа № 520/11783/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2019, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О. (повний текст складено 25.01.19) по справі № 520/11783/18

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ" (далі - КП "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ", відповідач), в якому просила:

- визнати бездіяльність КП "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ", що полягає в ненадання інформації на запит від 08 листопада 2018 року, а саме довідки про дебіторську і кредиторську заборгованості, щодо яких строк позовної давності минув, із зазначенням найменування і місцезнаходження таких дебіторів або кредиторів, суми, причини, дати і підстави виникнення заборгованості яка була додана до останнього акта інвентаризації розрахунків - протиправною.

- зобов`язати КП "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ" надати інформацію зазначену в запиті від 08 листопада 2018 року, а саме копію довідки про дебіторську і кредиторську заборгованості, щодо яких строк позовної давності минув, із зазначенням найменування і місцезнаходження таких дебіторів або кредиторів, суми, причини, дати і підстави виникнення заборгованості яка була додана до останнього акта інвентаризації розрахунків.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 позов було задоволено.

Визнано бездіяльність КП "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ", що полягає в ненадання інформації на запит від 08.11.2018, а саме довідки про дебіторську і кредиторську заборгованості щодо яких строк позовної давності минув, із зазначенням найменування і місцезнаходження таких дебіторів або кредиторів, суми, причини, дати і підстави виникнення заборгованості яка була додана до останнього акта інвентаризації розрахунків - протиправною.

Зобов`язано КП "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ" надати інформацію зазначену в запиті від 08.11.2018, а саме копію довідки про дебіторську і кредиторську заборгованості, щодо яких строк позовної давності минув, із зазначенням найменування і місцезнаходження таких дебіторів або кредиторів, суми, причини, дати і підстави виникнення заборгованості яка була додана до останнього акта інвентаризації розрахунків.

Не погодившись з таким судовим рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не навів жодного доводу, чому інформація про дебіторську та кредиторську заборгованості, щодо яких строк позовної давності минув, із зазначенням найменуванням місцезнаходження таких дебіторів або кредиторів, суми, причини, дати і підстави виникнення заборгованості яка була додана до останнього акта інвентаризації розрахунків, є інформацією про розпорядження бюджетними коштами. Втім у справі, що розглядається запитувачу (позивачці) відмовлено у наданні доступу до інформації про дебіторську і кредиторську заборгованості, щодо яких строк позовної давності минув, із зазначенням найменування і місцезнаходження таких дебіторів або кредиторів, суми, причини, дати і підстави виникнення заборгованості яка була додана до останнього акта інвентаризації розрахунків. Вважає, що зазначена інформація не відносяться до інформації про розпорядження бюджетними коштами або про володіння, користування чи розпорядження комунальним майном.

Позивач надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджує про дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 08.11.2018 ОСОБА_1 звернулась з інформаційним запитом до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж про отримання публічної інформації, а саме: довідки про дебіторську і кредиторську заборгованості, щодо яких строк позовної давності минув, із зазначенням найменування і місцезнаходження таких дебіторів або кредиторів, суми, причини, дати і підстави виникнення заборгованості, яка додана до останнього акта інвентаризації розрахунків.

Ізюмське комунальне підприємством теплових мереж листом від 14.11.2018 №2377 повідомило ОСОБА_1 про те, що порушене у запиті питання не є предметом правового регулювання Закону України "Про доступ до публічної інформації". Також, відповідач зазначив, що п.3 ч.3 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані вжити заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб. При цьому відповідач стверджував, що запитувана довідка не містить будь-якої інформації про особу ОСОБА_1 .

Такому зверненню позивача передували обставини його звернення 08.08.2018 до Північно-Східного офісу Держаудитслужби щодо правильності відображення в бухгалтерському обліку Ізюмського комунального підприємства теплових мереж дебіторської заборгованості по розрахункам з ОСОБА_1 за теплову енергію.

Листом від 21.09.2018 №20-06-14/5968 в.о. начальника Північно-Східного офісу Держаудитслужби повідомило позивачу, що вони звернулись до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж з листом від 17.09.2018 №20-06-25/5368 щодо надання інформації і документів, необхідних перевірки питань, викладених у її зверненні.

Також, в.о. начальника Північно-Східного офісу Держаудитслужби у своєму листі вказав, що листом від 17.09.2018 №20-06-14/5837 запропоновано Ізюмському комунальному підприємству теплових мереж привести їх бухгалтерський облік, в частині відображення на субрахунку бухгалтерського обліку 361.2 "Розрахунки з населенням" взаєморозрахунків зі споживачами, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 кв.36, у відповідність до вимог діючого законодавства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що засновником КП "Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж" є Ізюмська міська рада. Основною метою створення є задоволення потреб населення та інших категорій споживачів в забезпеченні тепловою енергією, гарячою водою та іншою продукцією та послугами, а тому комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади. Відповідно, всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011, № 2939-VI (далі-Закон).

Згідно ст.1 вказаного Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

В силу частини 2 статті 1 Закону, публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону № 2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, крім іншого, надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону).

Згідно ч.1,2 ст.19 даного Закону № 2939-VI , запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Судом встановлено, що позивач у своєму запиті від 08.11.2018 до КП "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ" просив надати інформацію щодо дебіторської та кредиторської заборгованості, по яких минув строк позовної давності, із зазначенням найменування і місцезнаходження таких дебіторів або кредиторів, суми, причини, дати і підстави виникнення заборгованості, яка додана до останнього акта інвентаризації розрахунків (а.с. 7).

Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що КП "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ" є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, що зумовлює застосування приписів пункту 5 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" про заборону обмеження доступу до інформації про розпорядження бюджетними коштами.

Відповідно до статті 22 Закону № 2939-VІ, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні такого запиту лише в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Такий перелік підстав, вказаний у ч.1 ст. 22 Закону № 2939-VI, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

В силу вимог ч. 2 ст. 20 Закону України від «Про інформацію» 02.10.1992 № 2657-ХІІ, будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

З матеріалів справи вбачається, що запитувана позивачем інформація не містить персональних даних та не відноситься до інформації з обмеженим доступом. В свою чергу доказів чи обґрунтувань того, що запитувана позивачем інформація є інформацією із обмеженим доступом, відповідачем не було надано.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 6 Закону №2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється, відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Отже, доступ до інформації може бути обмежено лише за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав.

Щодо посилання відповідача на те, що під бюджетними коштами розуміється надходження бюджету та витрати бюджету (п. 11 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 3 статті 8 Господарського кодексу України, господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.

В силу пункту 7 статті 78 Господарського кодексу України, органами управління комунального унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що засновником КП "Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж" є Ізюмська міська рада. Основною метою створення є задоволення потреб населення та інших категорій споживачів в забезпеченні тепловою енергією, гарячою водою та іншою продукцією та послугами.

Системно аналізуючи вище вказані положення діючого законодавства, колегія суддів доходить висновку, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).

Судом першої інстанції правильно враховано правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, неодноразово викладену у постановах, зокрема, від 14.03.2018 по справі № 815/1216/16, від 9.09.2019 по справі №804/4781/17, згідно якої комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).

За таких обставин, КП "КП "ІЗЮМСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ" є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, що зумовлює застосування приписів пункту 5 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якими позивачу не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами.

Вважаючи інші доводи апеляційної скарги безпідставними, колегія суддів враховує п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарг не підлягає задоволенню, а рішення суду залишається без змін.

Зважаючи на приписи ст. 139 КАС України та результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 по справі № 520/11783/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 11.12.2019.