Справа № 640/2890/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2890/19 Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.,
судді: Чудак О.В., Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Пенсійний фонд України про визнання дій злочинними, зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріально-моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії відповідача протиправними - злочином;

- визнати та присудити право на основну, ядерну, строкову, довічну гарантовану державну пенсію виключно із фактичного заробітку на 1986 рік - 3 652, 00 рубля СРСР, що дорівнює 5 189, 00 доларів США, виключно у відсотках від ступеню втрати працездатності, без будь-яких обмежень довічно;

- визнати та присудити право на додаткову ядерну пенсію виключно в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком без будь-яких обмежень 01.01.2000 довічно, а борг виключно із розміру 100 % мінімальної пенсії на день виплати щомісячно, щорічно з 01.01.2000 по день виплати без будь-яких обмежень;

- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати, перерахувати, виплатити не виплачені з вини держави суми боргу в строк до одного місяця з нарахуванням щорічно 3 % річних та на загальну суму боргу пеню в розмірі 120 % від подвійної облікової ставки Нацбанку;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення, у разі неналежного виконання нараховувати пеню в розмірі 120 % та 3 % річних на всю суму боргу по день повної виплати.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів державної влади стосовно відновлення власного ядерного права на виплату основної, державної, ядерної, страхової пенсії із фактичного заробітку в розмірі 3 652, 00 рублі СРСР, що дорівнює 5 186, 00 дол. США.

Позивач вважає, що по відношенню до нього в даному випадку мають місце злочинні дії з боку відповідача, що полягають у неправомірному переведенні заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 3 652, 00 карбованців СРСР на національну валюту України, в результаті чого відбулось знецінення розміру його пенсії, тоді як для відновлення реальної вартості карбованця до гривні необхідно виходити з розміру його заробітної плати 5 189, 00 доларів США.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач діяв на підставі та у межах визначених законодавством. Вимоги позивача щодо перерахунку пенсії є неправомірними та не підлягають задоволенню, оскільки правомірність нарахування та виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії відбувається по теперішній час без будь-яких обмежень та на підставі відповідної постанови Кабінету Міністрів України. Також, суд першої інстанції зазначає, що оскільки позивач вважає, що в діях посадових осіб відповідача вбачаються ознаки кримінального правопорушення, він має право ініціювати питання про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в порядку Кримінального процесуального кодексу України, а не оскаржувати дії, які на думку позивача є кримінальними, до суду адміністративної юрисдикції.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неналежним чином досліджено докази та обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм права, зокрема те, що відповідачем порушено право позивача на отримання законної основної, ядерної, строкової, довічної гарантованої державної пенсії.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2, ст. 19 органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1. ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» № 794-VII від 27.02.2014 Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 2 до основних завдань Кабінету Міністрів України відноситься, зокрема:

1) забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України;

2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості;

3) забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

Статтею 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» вбачається, що Кабінет Міністрів України у сферах соціальної політики, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій: забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян; виступає стороною соціального діалогу на національному рівні, сприяє його розвитку, відповідно до закону проводить консультації з іншими сторонами соціального діалогу щодо проектів законів, інших нормативно-правових актів з питань формування і реалізації державної соціальної та економічної політики, регулювання трудових, соціальних, економічних відносин; забезпечує підготовку проектів законів щодо державних соціальних стандартів і соціальних гарантій; забезпечує розроблення та виконання державних програм соціальної допомоги, вживає заходів щодо зміцнення матеріально-технічної бази закладів соціального захисту осіб з інвалідністю, пенсіонерів та інших непрацездатних і малозабезпечених верств населення;

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» у сферах правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина: забезпечує проведення державної правової політики; здійснює контроль за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади; вживає заходів щодо захисту прав і свобод, гідності, життя і здоров`я людини та громадянина від протиправних посягань, охорони власності та громадського порядку, забезпечення пожежної безпеки, боротьби із злочинністю, запобігання і протидії корупції; здійснює заходи щодо забезпечення виконання судових рішень органами виконавчої влади та їх керівниками;

Частинами 1-4 ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина; Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому; питання діяльності міністерств у Кабінеті Міністрів України представляють відповідні міністри; діяльність центральних органів виконавчої влади, керівники яких не входять до складу Кабінету Міністрів України, спрямовується і координується міністрами. Питання діяльності таких центральних органів виконавчої влади представляють відповідні міністри, до сфери спрямування і координації яких належать ці органи.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що Кабінет Міністрів України, який являється відповідачем по даній справі, не наділений повноваженнями, необхідними для реалізації позовних вимог, заявлених позивачем у позовній заяві.

При цьому, позивач щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій безпосередньо повинен був звернутися до Пенсійного фонду України відповідно до пунктів 7, 8 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2.

Отже, щодо вимог позивача щодо неправомірного неперерахунку та невиплати основної, ядерної, строкової, довічної гарантованої державної та додаткової ядерної пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини, які визначають особливості та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Як вбачається з матеріалів справи, з 04.03.1991 позивачу призначена пенсія по 2 групі інвалідності відповідно до Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР». Розмір пенсії обчислено з урахуванням середньої заробітної плати, визначеної за період роботи з березня 1986 року по лютий 1991 року.

01.04.1991 проведено перерахунок пенсії у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Для обчислення пенсії врахована заробітна плата за квітень 1986 року.

01.06.1993 розмір пенсії обчислено із заробітної плати, визначеної з урахуванням довідки про заробіток за роботу в зоні відчуження, виданої Київським АТП № 13033 від 11.08.1993 № 624/03.

Обчислення пенсії з 01.02.1997 проводилося із заробітної плати за роботу в зоні відчуження на підставі довідки про заробітну плату від 21.08.1996 № 710.

Відповідно до витягу із акту огляду МСЕК з 25.10.1999 позивач визнаний інвалідом І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З 01.01.2012 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку з набранням чинності постановою КМ України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується з розміром основної пенсії, у зв`язку з чим просить визнати та присудити право на основну, ядерну, строкову, довічну гарантовану державну пенсію виключно із фактичного заробітку на 1986 рік - 3652 рубля СРСР, що дорівнює 5189 доларів США, виключно у відсотках від ступеню втрати працездатності, без будь-яких обмежень довічно.

Відповідно до частин першої, другої статті 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 №762/96 українські карбованці підлягали обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.

Тобто, жодним нормативно-правовим актом не передбачено визначення пенсії з прив`язкою до долара США.

Особам, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплати встановлюються у вигляді державної пенсії або додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не вказано вид та розмір пенсії, яку він отримує, для здійснення перерахунку та, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, не надано відповідних доказів на підтвердження заявлених ним фактів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки вони не можуть бути вирішені судом у передбаченому законом порядку.

Також, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , спрямувавши свої вимоги саме до КМ України, обрав не вірний спосіб захисту, оскільки питання щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій безпосередньо належать до компетенції та завдань управлінь ПФ України відповідно до пунктів 7, 8 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2.

При цьому, аргументи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І. Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 09.12.2019.