Справа № 560/2521/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2521/19 Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

13 грудня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, в особі державного виконавця Хованець Іванни Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Хованець Іванни Олександрівни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області винесену Хованець І.О. від 05.09.2018 у виконавчому провадженні № 2129/10-14 (ВП №44371816) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штрафу в розмірі 18223,62 грн. (50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла станом на 01.09.2018).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.08.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необгрунтованість та незаконність судового рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.05.2014 рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в цивільній справі № 686/4940/14 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, починаючи з 13.03.2014, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до повноліття дитини.

12.08.2014 постановою старшого державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького управління юстиції відкрито виконавче провадження № 44371816 щодо виконання виконавчого листа у справі № 686/4940/14, виданого 07.08.2014, де боржником зазначено ОСОБА_1 , заява про примусове виконання подана 07.08.2014.

05.09.2018 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Хованець Іванною Олександрівною винесено постанову ВП № 44371816, якою за ухилення від виконання рішення суду та сплати аліментів, що призвело до наявності заборгованості та нарахування пені у розмірі 50% від сукупної суми заборгованості зі сплати аліментів понад 3 роки накладено на боржника ОСОБА_1 штраф в сумі 18223,62 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, з 28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 року (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

Оскільки станом на 05.09.2018 (тобто на день прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу ВП №44371816 від 05.09.2018) позивач ОСОБА_1 , він же боржник у виконавчому провадженні №44371816, має заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу у розмірі 36447,24 грн., тому суд першої інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчим листом виданим судом.

Так, виконавче провадження № 30965100 було відкрите щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначеною статтею Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII доповнений з 28.08.2018 року у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Як зазначалося, у зв`язку із наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів понад три роки, державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу від 05.09.2018 у виконавчому провадженні №44371816.

Колегія суддів аналізуючи вище наведені норми, дійшла висновку, що оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2014 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, передбачена абз. 3 ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», введена лише з 28.08.2018 року, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Слід також зазначити, що в силу ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі.

Таким чином, з моменту набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, однак та обставина, що заборгованість у позивача зі сплати аліментів утворилась починаючи з 2014 року, тобто до набрання чинності зазначеної норми закону, виключає можливість для застосування вказаної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав винесення постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із суми заборгованості, передбаченого ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.08.2019 року - скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1921 грн. понесених судових витрат (судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 768,40 грн. (а.с. 4), за подання апеляційної скарги - 1152,60 грн. (а.с. 132).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області Хованець І.О. від 05.09.2018 у виконавчому провадженні № 2129/10-14 (ВП №44371816) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штрафу в розмірі 18223,62 грн.

Стягнути з Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.