Справа № 460/3705/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року м. Рівне №460/3705/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 11 квітня 2019 року у виконавчому провадженні № 34364234 про накладення штрафу на позивача в розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме: 21483,58грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 36364234 з примусового виконання виконавчого листа Володимир-Волинського міського суду Волинської області № 0301/822 від 7 червня 2012 року про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500грн щомісячно, починаючи з 29 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. 11 квітня 2019 року у вказаному виконавчому провадженні відповідачем прийнята постанова про накладення на позивача штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів в сумі 42367,17грн , яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та перевищує сукупний розмір відповідних платежів за три роки, тобто в сумі 21483,85грн. Позивач звертає увагу на те, що статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено частиною 14, на підставі якої прийнята спірна постанова, згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав законної сили 28 серпня 2018 року. Разом з тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, враховуючи, що заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2012 року, а відповідальність у формі штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, введена лише з 28 серпня 2018 року, тому оскаржувана постанова, на думку позивача, є протиправною та належить до скасування. З наведених підстав, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач подав до суду відзив, в якому, посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», стверджує про безпідставність позовних вимог, оскільки згідно з розрахунком від 3 квітня 2019 року за № 12477, наявна у позивача заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом Володимир-Волинського міського суду Волинської області № 0301/822 від 7 червня 2012 року на момент винесення оскаржуваної постанови значно перевищувала сукупний розмір відповідних платежів за три роки. Окрім того, відповідач звертає увагу на порушення правил підсудності, позаяк, на думку останнього, у відповідності до положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, вирішення спору в таких правовідносинах не може здійснюватися адміністративним судом. За наведених обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

28 листопада 2019 року позовна заява надійшла до суду разом з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

3 грудня 2019 року ухвалою суду задоволено заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, поновлено відповідний строк, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10 грудня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи, встановлені судом:

На виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 34364234, в межах якого здійснюється примусове виконання виконавчого листа Володимир-Волинського міського суду Волинської області № 0301/822 від 7 червня 2012 року про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 29 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком відповідача від 3 квітня 2019 року № 12477, загальний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів станом на 1 квітня 2019 року становила 42367,17грн.

11 квітня 2019 року у виконавчому провадженні № 34364234 відповідачем прийнята постанова про накладення штрафу, якою на підставі частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» на позивача накладений штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме: 21483,58грн.

Позивач, не погоджуючись зі спірною постановою та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначають, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ від (далі - Закон № 1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами частини першої статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону №1404, зокрема, частиною першою якої передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону № 1404).

Згідно з частиною першої статті 71 Закону № 1404, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. (частина четверта статті 71 Закону № 1404).

Частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404, доповненою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належну утримання» від 3 липня 2018 року № 2475-VIII (далі Закон № 2475), передбачено, зокрема, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Вказані вище зміни до Закону № 1404 щодо доповнення статті 71 відповідного Закону частиною чотирнадцятою набрали чинності 28 серпня 2018 року.

При цьому, аналіз змісту частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404 свідчить на користь того, що передбачена нею штрафна фінансова санкція застосовується за невиконанням боржником своїх обов`язків щодо сплати аліментів протягом певного проміжку часу (від одного до трьох років), а отже таке формулювання законодавцем змін у наведену норму Закону № 1404 передбачає вчинення боржником триваючого правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що законодавець прямо пов`язує склад правопорушення з невиконанням боржником своїх обов`язків протягом тих періодів, які зазначені в частині чотирнадцятій статті 71 Закону № 1404, а тому з врахуванням положень статті 58 Конституції України, необхідною умовою для притягнення боржника до відповідальності за частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404, є те, щоб перебіг вказаних строків, відбувався вже після набрання чинності частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404, тобто після 28 серпня 2018 року.

Суд наголошує, що за змістом частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року за № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7 Конвенції).

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища.

Отже, за загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Наведене означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Оскільки розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2475, так само як і сам Закон № 2475 загалом, не містять чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (накладення штрафу, передбаченого частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла до 28 серпня 2018 року, суд вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню виключно до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом № 2475.

Таким чином, враховуючи, що з моменту набрання чинності Законом № 2475 та до моменту накладення державним виконавцем штрафу на позивача, тобто з 28 серпня 2018 року по 11 квітня 2019 року, не пройшло жодного строку передбаченого абзацами 1-3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404, суд приходить до висновку про те, що штраф на підставі вказаної статті станом на 11 квітня 2019 року відповідачем взагалі не міг бути застосований.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу від 11 квітня 2019 року ВП № 34364234, позаяк, приймаючи спірну постанову, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Законом № 1404 та Конституцією України.

Щодо твердження відповідача про порушення правил підсудності, оскільки, на думку останнього, в силу вимог статті 74 Закону № 1404 та статті 447 Цивільного процесуального кодексу України даний спір не може вирішуватися адміністративним судом, то суд вважає його помилковим з наступних підстав.

Так, частина перша статті 74 Закону № 1404 встановлює, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, частина друга статті 74 Закону № 1404 передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З аналізу змісту вказаної вище норми права слідує, що оскарження учасниками виконавчого провадження або іншими зацікавленими особами постанови державного виконавця про накладення (стягнення) штрафів здійснюється до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Предметом спору в даній справі є постанова державного виконавця про накладення штрафу на боржника, у зв`язку з чим даний спір підсудний адміністративному суду. Більше того, позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак за приписами параграфу 3 глави 2 розділу І, статті 287 КАС України цей спір підсудний Рівненському окружному адміністративному суду.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень жодним чином не довів правомірності винесення спірної постанови. Натомість, позивач належними та допустимими доказами довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

За наведених обставин, вимоги позивача є обґрунтованими.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий ним позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача слід стягнути за рахунок відповідача судові витрати на суму 768,40грн, сплачені згідно з квитанцією від 28 листопада 2019 року № 24004185, оригінал якої знаходяться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про накладення штрафу від 11 квітня 2019 року, винесену у виконавчому провадженні № 34364234, в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області судовий збір в сумі 768,40грн (сімсот шістдесят вісім гривень, 40коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (33001, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Петра Могили, 22Б; ).

Повний текст рішення складений 12 грудня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.