Справа № 620/1863/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1863/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у подальшому замінено на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якій просив суд визнати протиправними дії Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо непроведення перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 12 грудня 2018 року № 03/36-1109 про розмір суддівської винагороди станом на 04 грудня 2018, за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 16 січня 2019 року № 03/36-137 про розмір суддівської винагороди станом на 01 січня 2019 року за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року, зобов`язати Ніжинське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% відповідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 12 грудня 2018 року № 03/36-1109 про розмір суддівської винагороди станом на 04 грудня 2018, за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018, з врахуванням фактично проведених за даний період виплат на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 16 січня 2019 року № 03/36-137 про розмір суддівської винагороди станом на 01 січня 2019 року за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року, з врахуванням фактично проведених за даний період виплат.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 04 грудня 2018 року у справі № 11-р/2018 року необхідність у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виникає з дати зміни розміру складових суддівської винагороди, а не з місяця, наступного за місяцем, у якому відбуваються зміни.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що згідно Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України перерахунок щомісячного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року № 1515-VІІІ позивач звільнений з посади судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у зв`язку з виходом у відставку, а наказом в.о. голови Ніжинського міськрайонного суду від 14 вересня 2016 року № 64-ос відрахований зі штату суду.

Перебуваючи на обліку в Ніжинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України, позивач з 20 вересня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016.

При цьому, 12 грудня 2018 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області позивачу видано довідку № 03/36-1119 про розмір суддівської винагороди станом на 04 грудня 2018 року, що є підставою для здійснення перерахунку раніше призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання також з 04 грудня 2018 року.

13 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у відповідності до довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області від 12 грудня 2018 року № 03/36-1109 про розмір суддівської винагороди станом на 04 грудня 2018.

Судом встановлено, що 16 січня 2019 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області видано нову довідку № 03/36-137 про розмір суддівської винагороди станом на 01 січня 2019 року.

Поряд з викладеним суд встановив, що 18 січня 2019 року позивач ще раз звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області від 16 січня 2019 року № 03/36-137 про розмір суддівської винагороди станом на 01 січня 2019 року.

Відповідачем перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 12 грудня 2018 року № 03/36-1109 фактично зроблено з 01 січня 2019 року, а на підставі довідки від 16 січня 2019 року № 03/36-137 - з 01 лютого 2019 року.

Крім того, листом від 04 лютого 2019 року № 950/04-12 відповідач відмовився зробити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 04 грудня 2018 року на підставі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області від 12 грудня 2018 року № 03/36-1109 та з 01 січня 2019 року на підставі довідки від 16 січня 2019 року № 03/36 - 137, мотивуючи тим, що відповідно до пункту 4 розділу II Порядку поданні документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (далі по тексту - Порядок), перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складової суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 12 грудня 2018 року № 03/36-1109 про розмір суддівської винагороди станом на 04 грудня 2018 року, за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 16 січня 2019 року № 03/36-137 про розмір суддівської винагороди станом на 01 січня 2019 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 141 вказаного вище Закону судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

У силу приписів п. 1 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Правління пенсійного фонду України від 15 січня 2008 року , (у редакції, що була чина на момент виникнення спірних правовідносин) заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).

Положеннями п.п. 1, 2 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ згаданого вище Порядку перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

З аналізу зазначених вище норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства вбачається, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, а не з моменту зміни зазначених складових, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Крім того, 04 грудня 2018 року Конституційним Судом України прийнято Рішення № 11-р/2018, згідно якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»). Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року- 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 рроку - 15 мінімальних заробітних плат».

Також, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»), згідно якого «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами.

При цьому, в частині третій резолютивної частини рішення також вказано, що положення частин третьої та десятої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд»), які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у даному рішенні відновив права на отримання посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 01 січня 2015 року , а також зазначив, що положення частини третьої статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, створює загрозу для незалежності як судді, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення. Таким чином, положення частини третьої статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) суперечить частинам першій та другій статті 26 Конституції України.

Крім іншого, Конституційний Суд України вказав, що якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192), є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції на зазначене рішення Конституційного Суду України, як на підставу проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту зміни складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, колегією суддів оцінюється критично, з огляду на те, що згадане рішення від 04 квітня 2018 року не стосувалося порядку здійснення перерахунку суддівської винагороди.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у здійсненні перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року та за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року, Ніжинське об`єднане управління Пенсійного фонду України діяло у межах своїх повноважень та у порядку, визначеному чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне подану до суду апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов