Справа № 9901/598/18
Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Князєва В. С., Бакуліної С. В., Кібенко О. Р., Пророка В. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.
12 листопада 2019 року
у справі № 9901/598/18
провадження № 11-874заі19
за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії
29 травня 2018 року ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом, у якому просила: визнати недійсними результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Іспит» на її відповідність займаній посаді; зобов`язати відповідача повторно визначити результати виконаного позивачкою анонімного письмового тестування та практичного завдання; визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 у частині встановлення допустимого бала анонімного письмового тестування або практичного завдання; визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 548/ко-18 про визнання ОСОБА_1 такою, що не склала іспит, не допущена до співбесіди, і такою, що не відповідає займаній посаді судді.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 22 липня 2019 року закрив провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 548/ко-18 щодо надання рекомендації Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність, законність та обґрунтованість оскаржуваних позивачкою дій та рішень ВККС. У частині закриття провадження у справі цей суд зазначив, що рішення Комісії від 26 квітня 2018 року № 548/ко-18 щодо надання рекомендації ВРП розглянути питання про звільнення позивачки з посади судді має рекомендаційний характер, а тому не може бути самостійним предметом судового оскарження.
ОСОБА_1 не погодилася із зазначеним рішенням і через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 липня 2019 року та прийняте нове рішення про задоволення позовних вимог.
За наслідками розгляду цієї справи Велика Палата Верховного Суду постановою від 12 листопада 2019 року рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 липня 2019 року скасувала в частині закриття провадження у справі стосовно позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 548/ко-18 щодо надання рекомендації ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду. У решті рішення суду першої інстанції залишила без змін.
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Ми вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду, прийнявши за результатами розгляду апеляційної скарги позивачки постанову в судовому засіданні 12 листопада 2019 року, залишила поза увагою існування обставин, які перешкоджали справедливому судовому розгляду з огляду на об`єктивну неможливість забезпечення ВККС ефективним засобом юридичного захисту станом на цей час.
Правовий статус ВККС визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до статті 92 якого Комісія є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
ВККС є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України.
Згідно з підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом.
Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом.
Так, предметом спору в цій справі є ухвалене Комісією на виконання її повноважень рішення щодо визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за підсумками іспиту суддів місцевих та апеляційних судів та вирішення питання щодо допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, відповідно до якого позивачку визнано такою, що не склала іспиту, не допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання та зазначено про її невідповідність займаній посаді.
07 листопада 2019 року набрав чинності Закон України 16 жовтня 2019 року N 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування».
Пунктами 2 та 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визначено, що з дня набрання ним чинності повноваження членів ВККС припиняються, а керівник секретаріату ВККС призначається за результатами конкурсу з урахуванням вимог закону.
ВККС протягом двох місяців з дня формування її нового складу завершує процедуру добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного рішенням Комісії від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17. Інші процедури, які були розпочаті ВККС відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до набрання чинності цим Законом, продовжуються новим складом ВККС, утвореної відповідно до цього Закону.
ВРП протягом 90 днів з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, формує за результатами конкурсу склад ВККС відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Таким чином, станом на час перегляду Великою Палатою Верховного Суду цієї справи та ухвалення у ній постанови від 12 листопада 2019 року відповідач у справі - ВККС фактично перебував у стані перетворення, тобто повноваження попереднього складу членів цього колегіального органу, зокрема і голови, від імені якого видано довіреність на представництво інтересів Комісії в цій справі, вже були припинені на підставі зазначених норм Закону, водночас новий склад ВККС ще не був утворений у визначеному законодавством порядку.
Фактичне неіснування складу ВККС є обставиною, що об`єктивно унеможливлює реалізацію цим органом своїх прав та виконання обов`язків, обумовлених його правовим статусом як державного колегіального органу суддівського врядування, тобто свідчить про тимчасову неповноважність Комісії в цей період.
Дійсно, із набранням чинності згаданим вище Законом статус ВККС як юридичної особи не змінився, однак предметом спору в цій справі є рішення Комісії, ухвалене на виконання повноважень цього органу, щодо здійснення кваліфікаційного оцінювання суддів і визначення результатів такого оцінювання і не стосується діяльності ВККС як юридичної особи.
Звертаємо увагу на те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено статус ВККС як державного колегіального органу, тобто будь-які рішення приймаються лише колегіально, або в установленому Законом порядку відповідний колегіальний орган делегує голові ВККС повноваження, в тому числі на представництво цього колегіального органу, висловлення його колегіальної волі при розгляді справ у суді. У подальшому голова Комісії може передоручити частину делегованих йому членами Комісії повноважень іншій особі, зокрема працівнику апарату ВККС. Оскільки на час перегляду Великою Палатою Верховного Суду цієї справи відсутні члени колегіального органу та його голова, то такого органу фактично не існує, не існує його колегіальної волі та позиції у справі. Це означає, що такий неіснуючий орган державної влади не може делегувати свої процесуальні повноваження працівникам апарату Комісії. Формальне існування Комісії як юридичної особи (як суб`єкта цивільних правовідносин) жодним чином не свідчить про існування відповідного органу влади як суб`єкта адміністративних правовідносин.
Представник ВККС, який у судовому засіданні 12 листопада 2019 року представляв її інтереси на підставі довіреності, виданої Комісією в особі голови, повноваження всіх членів якої на цю дату були припинені, безумовно, не міг ураховувати дійсну позицію тимчасово неповноважного (недіючого) органу до утворення нового складу ВККС, а відтак і належно забезпечити представництво інтересів Комісії.
До того ж в інших справах за участю ВККС може постати питання про можливість представництва цього органу після закінчення строків дії довіреностей, якими були уповноважені відповідні працівники апарату ВККС, що унеможливить будь-яке представництво цього органу у судових процесах, а також подання цим органом апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції.
За таких обставин у судовому засіданні 12 листопада 2019 року ВККС не мала можливості належним чином відстоювати свою позицію в суді та реалізовувати передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України права учасника справи, що свідчить про незабезпечення ефективного способу юридичного захисту учаснику судового процесу.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі: смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи, ліквідації суб`єкта владних повноважень, іншого органу, а також злиття, приєднання, поділу, перетворення юридичної особи, які були стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, до встановлення правонаступника.
Вважаємо, що наразі фактично відбувається перетворення відповідного суб`єкта владних повноважень, а тому, Велика Палата Верховного Суду мала б на підставі пункту 1 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України зупинити провадження у справі до моменту формування складу ВККС задля надання змоги цьому учаснику справи належно представляти свої інтереси в суді.
Судді Великої Палати
Верховного Суду В. С. Князєв