Справа № 580/2489/19
Суддя: Бараненко Ігор Іванович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2489/19
УХВАЛА

11 грудня 2019 року м. Київ

Суддя Шостого апеляційного адміністративного суду Бараненка І.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лічевецького Ігоря Олександровича у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 580/2489/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач/заявник) подано заяву від 09 грудня 2019 року про відвід судді Лічевецького І.О. від розгляду апеляційної скарги позивача на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 580/2489/19 за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку.

Заява про відвід обґрунтована тим, що суддя Лічевецький І.О., беручи участь в складі іншої колегії суддів під час розгляду справи № 580/2329/19, у якій заявник також був стороною, ухилився від розгляду клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, що було заявлено позивачем у апеляційній скарзі.

Крім того, заявник звертає увагу та те, що у відповідній ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в іншій справі № 580/2329/19 не надано результатів вирішення клопотань позивача та відповідна колегія суддів у складі, зокрема судді Лічевецького І.О., постановою від 26 листопада 2019 року прийняла судове рішення без вирішення всіх клопотань, які заявлялись сторонами, що, на думку заявника, свідчить про обмеження прав та свобод позивача в іншій справі. А відтак, у заявника виникли сумніви у компетентності та неупередженості судді Лічевецького І.О. при розгляді його апеляційної скарги у справі № 580/2489/19.

За приписами частин 3, 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року відвід судді Лічевецького І.О., заявлений позивачем, визнано необґрунтованим, зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід іншим суддею.

За результатами автоматизованого розподілу заяву позивача про відвід судді Лічевецького І.О. передано на розгляд судді Бараненку І.І.

Відповідно до частини восьмої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіривши обставини, зазначені в заяві позивача про відвід судді Лічевецького І.О., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «ПаблаКю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в п. 49 рішення у справі «Білуха проти України» вказав, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» (заява № 10486/83) зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» (серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30 рішення від 24.02.1993 року) ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Окрім цього, відповідно до приписів частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді в інших справах не може бути підставою для відводу.

З урахуванням викладених обставин, норм процесуального законодавства та практики ЄСПЛ суд дійшов висновку про відсутність у заявника переконливих мотивів та доказів на підтвердження обґрунтованості обставин, що викликають сумнів у неупередженості та безсторонності судді Лічевецького І.О.

Наявність лише сумнівів у заявника в неупередженості, необ`єктивності чи некомпетентності судді не є чинником, що об`єктивно може впливати на неупередженість та безсторонність суду. Доводи заявника щодо відводу судді ґрунтуються виключно на особистих припущеннях та суб`єктивній оцінці вищезазначених обставин. Доводи, які позивач зазначає в своїй заяві про відвід не викликають сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді Лічевецького І.О., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», що застосовує в судовій практиці ЄСПЛ.

У зв`язку з наведеним вище, підстави для задоволення заяви позивача про відвід судді Лічевецького І.О. у справі № 580/2489/19 відсутні.

Керуючись статтями 40, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 09 грудня 2019 року про відвід судді Лічевецького І.О. в адміністративній справі № 580/2489/19 відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.І. Бараненко