Справа № 620/2161/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2161/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 року № Ф-14938-17.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначає, що дійсно з 01.03.2004 року ФОП ОСОБА_1 було знято з обліку і з цього часу вона перебуває на обліку зі станом 22 - «знято з обліку за основним місцем обліку», але у державного реєстратора підприємницька діяльність була припинена вже після прийняття оскаржуваної вимоги, в той час, як Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник зобов`язаний сплачувати до державного бюджету грошові зобов`язання зі сплати єдиного внеску, навіть якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначила, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Протокольною ухвалою від 27.11.2019 року було здійснено заміну Головного управління ДФС у Чернігівській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Чернігівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця Городнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області 26.11.2003 року, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців.

На обліку в Чернігівській ОДПІ фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебувала з 03.12.2003 року.

30.07.2004 року ФОП ОСОБА_1 знято з обліку в Чернігівській ОДПІ.

Як свідчать матеріали справи підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено за власним рішенням підприємця 02.09.2019 року.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка з 01.12.2007 року була працевлаштована як найманий працівник, зокрема, з 05.02.2004 року по 08.05.2007 року працювала на Житлово-експлуатаційній ділянці; з 10.05.2007 року по 07.08.2008 року працювала на Городнянській житлово-експлуатаційній дільниці; з 15.08.2008 року по 09.08.2009 року перебувала на обліку у Городнянському районному центрі зайнятості; з 01.06.2010 року по 30.07.2010 року працювала у яслах-садку № 1; з 01.10.2010 року по 16.10.2010 року працювала у СФГ «Павр»; з 04.11.2010 року по 29.10.2011 року перебувала на обліку у Городнянському районному центрі зайнятості; з 01.12.2011 року по 16.03.2012 року працювала у СТОВ «Нива»; з 02.04.2012 року по 12.04.2012 року працювала в ДП «Городнянський лісгосп»; з 13.09.2012 року по 28.09.2012 року працювала в СФГ «Лавр»; з 02.07.2013 року по 12.07.2013 року працювала в Городнянській міській раді; з 08.09.2014 року по 09.09.2014 року працювала у ФГ «Льон-Канат»; з 30.10.2014 року по 31.10.2014 року працювала у ТОВ «Правові ініціативи»; з 17.09.2015 року по 17.09.2015 року працювала у ФГ Льон-Канат», з 01.12.2015 року працює у ДП «Городнянський лісгосп».

Головним управлінням ДФС у Чернігівській області було сформовано та направлено ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 13.11.2018 року № Ф-14938-17 на суму 15819,54 грн.

Вказана вимога сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, а саме:

- зі строком сплати до 09.02.2018 року в сумі 8448,00 грн. (нарахування здійснено одноразово за 2017 рік);

- зі строком сплати 19.04.2018 року в сумі 2457,18 грн. (І квартал 2018 року);

- зі строком сплати 19.07.2018 року в сумі 2457,18 грн. (ІІ квартал 2018 року);

- зі строком сплати 19.10.2018 року в сумі 2457,18 грн. (ІІІ квартал 2018 року).

Вважаючи, що спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню, позивачка звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача не направлялась тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зростала. Вказане вище свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Спірним в цій справі є питання наявності у позивача обов`язку з нарахування та сплати єдиного внеску саме як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно до абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VІ зняття з обліку платників єдиного внеску, зокрема фізичних осіб - підприємців здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Відтак, Законом № 2464-VІ визначено, що початком нарахування єдиного внеску, для фізичних осіб-підприємців є дата державної реєстрації фізичної особи як підприємця, а закінчення нарахування єдиного внеску для цієї категорії осіб є дата внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності.

В данному випадку 30.07.2004 року ФОП ОСОБА_1 знято з обліку в Чернігівській ОДПІ.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів того, що у ЄДР протягом 2018 року були наявні відомості про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що отримавши оскаржувану вимогу позивачка звернулась до державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб з заявою від 02.09.2019 року про включення відомостей про фізичну особу - підприємця та одночасно з заявою про припинення підприємницької діяльності.

Вказані обставини свідчать про те, що у період, зокрема 2018 року, у ЄДР були відсутні відомості про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем.

Оскільки обов`язковою підставою для нарахування єдиного внеску в контексті спірних правовідносин відповідно до Закону № 2464-VI є факт реєстрації особи суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем), відсутність в ЄДР відомостей про реєстрацію позивача протягом 2018 року (період, за який нараховано відповідачем єдиний внесок) фізичною особою-підприємцем дає підстави для висновку про те, що позивач в спірному періоді не був платником єдиного внеску в розумінні Закону № 2464-VI.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення контролюючим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме контролюючим органом було порушено строк обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, а також тривалий час не направлялась вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача, що призвело до зростання заборгованісті зі сплати єдиного соціального внеску.

Враховуючи викладене у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкової вимоги та, як наслідок, наявності підстав для задоволення позовних вимог позивачки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови виготовлено 11.12.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев