Справа № 807/1543/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11918/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Судової-Хомюк Н.М.,

Гуляка В.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Скраль Т.В.) про відмову в ухваленні додаткового судового рішення, постановлене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді 22 жовтня 2019 року у справі №807/1543/16 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії №1 Апарату Національної поліції України, Національної поліції України про визнання протиправними дій та рішень, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії №1 Апарату Національної поліції України, просив: визнати протиправними дії Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України щодо проведення атестації відносно позивача та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії №1 Апарату Національної поліції України оформлене протоколом ОП № 15.00026138.0043638 від 25 серпня 2016 року в частині результатів атестування позивача; визнати протиправними та скасувати наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 26 жовтня 2016 року за № 155 о/с в частині прийняття рішення про звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність; поновити позивача з 26 жовтня 2016 року на займаній до звільнення посаді.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) ЦАК №1 Апарату НПУ, оформлене протоколом ОП №15.00026138.0043638 від 25.08.2016, щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність; визнано протиправним та скасовано наказ ДПН НПУ від 26 жовтня 2016 року № 155 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п. 5 (через службову невідповідність) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та поновлено його на посаді старшого оперуповноваженого оперативного-пошукового відділу у Закарпатській області управління з обслуговування Львівської, Івано-Франківської та Закарпатської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 27 жовтня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Львівського апеляційного суду від 07.06.2017 скасовано, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 залишено в силі.

10.10.2019 судом першої інстанції зареєстрована заява ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення, згідно якої заявник просить винести додаткове рішення, яким зобов`язати відповідачів нарахувати та сплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в період з 26.10.2016 по 27.01.2017 та з 26.06.2017 по 20.03.2019. Заява мотивована тим, що фактично постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 встановлена незаконність рішення про звільнення позивача з займаної посади, а тому повинно бути вирішено питання про стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що судом першої інстанції постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 у справі №807/1543/16 вирішено усі позовні вимоги, а тому у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 встановлена незаконність рішення про звільнення позивача з займаної посади, однак не вирішено питання про стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. Скаржник вказує, що в силу приписів статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Національна поліція України подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що судом першої інстанції при розгляді справи було вирішено всі позовні вимоги, підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що звернувшись із позовом до суду ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, які полягали у внесенні його до списку поліцейських, які підлягають атестуванню у 2016 році та проведенні відносно нього атестації, а також скасувати рішення Центральної атестаційної комісії №1 Апарату Національної поліції України, оформлене протоколом ОП № 15.00026138.0043638 від 25.08.2016 в частині результатів атестування позивача та висновку щодо не відповідності займаній ним посаді і звільнення через це зі служби в поліції.

01 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, за яким просив: 1) визнати протиправними дії Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України щодо внесення позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню у 2016 році; 2) визнати протиправними дії Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України щодо проведення атестації відносно позивача та скасувати рішення відповідача 2 оформлене протоколом ОП № 15.00026138.0043638 від 25 серпня 2016 року в частині результатів атестування позивача; 3) визнати протиправними та скасувати наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 26 жовтня 2016 року за № 155 о/с в частині прийняття рішення про звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність; 4) поновити позивача з 26 жовтня 2016 року на займаній до звільнення посаді.

У судовому засіданні 11.01.2017 представник позивача зменшив розмір позовних вимог, а саме: відмовився від першої вимоги прохальної частини, в решті просив суд задовольнити зменшений розмір позовних вимог повністю з мотивів наведених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в рішення призначення атестації працівника одразу ж після прийняття його на роботу (службу у поліції), без вирішення питань кар`єри (призначення позивача на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження є незаконним. Суд першої інстанції вказав, що позивач наказом Національної поліції України від 07 листопада 2015 року за № 58 о/с прийнятий на службу до поліції в порядку переатестування та установленням посадових окладів з присвоєнням спеціального звання майора поліції, таким чином, питання про його відповідність вимогам до поліцейських вирішено у момент видання наказу про прийняття на службу. Враховуючи законодавчі вимоги, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість рішення (висновку) атестаційної комісії, яка спричинена недоведеністю та неповним з`ясуванням всіх обставин справи атестаційною комісією. Водночас, в частині вимоги про визнання протиправними дії Департаменту наркозлочинності Національної поліції України щодо проведення атестації відносно позивача, судом першої інстанції встановлено, такі дії вичинялися Національною поліцією України за наказом Голови Національної поліції України від 20.11.2015 року № 210 про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції, а відповідно адміністративний позов в цій частині не підлягає задоволенню.

З висновками суду першої інстанції погодився Верховний Суд у постанові від 30.01.2019.

Вважаючи, що фактично постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року встановлено незаконність рішення про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, але рішення про стягнення заробітної плати за весь період незаконного звільнення з органів Національної полії не вирішено, ОСОБА_1 звернувся із заявою про винесення додаткового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо : 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Вказаний перелік правових підстав, за наявності яких суд може постановити додаткове рішення є вичерпним.

Таким чином, додатковим судовим рішенням є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання, або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі, та є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 252 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не заявлялась позивачем ні під час звернення із позовом до суду, ні в ході розгляду справи.

Статтею 51 КАС України, в редакції чинній на час винесення постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року, встановлено, що позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову.

Відповідно до статті 47 КАС України в поточній редакції позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не була предметом розгляду в даній справі, докази з приводу вказаної вимоги не досліджувались.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що довідка про доходи для визначення розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до матеріалів справи не долучалась, така не була предметом розгляду в цій справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що судове засідання із розгляду питання про прийняття додаткового судового рішення не є складовою частиною судового розгляду і не може використовуватись для дослідження нових доказів та доказів яким суд не дав оцінки. В свою чергу, застосування положень частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення у спорах щодо поновлення на роботі не є самостійною підставою для ухвалення додаткового судового рішення, порядок та підстави винесення якого регламентуються статтею 252 КАС України. Задоволення відповідної заяви у даному випадку призведе до зміни прийнятого судового рішення, що є порушенням норм процесуального права та суперечить інституту додаткового судового рішення.

Таким чином, судом першої інстанції 11 січня 2017 року прийнято рішення в межах заявлених позовних вимог з приводу яких досліджувалися докази, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для винесення додаткового рішення у справі.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно.

З матеріалів справи встановлено, що Наказом Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.01.2017 №12 о/с на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі №807/1543/16 скасовано наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 26 жовтня 2016 року № 155 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого оперативного-пошукового відділу у Закарпатській області управління з обслуговування Львівської, Івано-Франківської та Закарпатської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 27 жовтня 2016 року.

Наказом Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 26.06.2017 №76 о/с на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 скасовано наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.01.2017 №12 о/с щодо поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого оперативного-пошукового відділу у Закарпатській області управління з обслуговування Львівської, Івано-Франківської та Закарпатської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 27 жовтня 2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 10.07.2017 №140 о/с відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 скасовано пункт наказу ГУ НП в Закарпатській області від 16.05.2017 №100 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 , який прибув з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області.

Відповідно до Наказу ГУ Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2019 №64 о/с відповідно до постанови Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/1543/16, скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 10.07.2017 №140 о/с про скасування наказу ГУ НП в Закарпатській області від 16.05.2017 №100 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 , який прибув з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що вимоги заяви щодо винесення додаткового рішення, яким зобов`язати відповідачів нарахувати та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2017 по 27.01.2017 та з 26.06.2017 по 20.03.2019 не є вимогами, які лежать в площині протиправного звільнення позивача з посади, оскільки в силу приписів процесуального закону судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчився ухваленням рішення суду 11.01.2017.

За таких обставин, враховуючи положення статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення правильно встановлено обставини справи та додержано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 252, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року про відмову в ухваленні додаткового судового рішення у справі №807/1543/16 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. М. Судова-Хомюк
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 12.12.2019