Справа № 520/10120/19
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"05" грудня 2019 р. № 520/10120/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Ліпчанська Я.В.

представника позивача - Шишкунова В.О.,

представника відповідача - Саблукова Д.Є.,

представника відповідача - Борисенко І.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Приватного сільськогосподарського підприємства "Родіна" (62724, Харківська обл., Дворічанський район, с. Богданівське, вул. Центральна, буд. 4)
до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46)
про скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне сільськогосподарське підприємство "Родіна", звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області: №2 від 12 червня 2019 року на суму 4 498 370,00 грн.; №0 від 12 червня 2019 року на суму 10 000,00 грн.; №2 від 12 червня 2019 року на суму 1 055 352,07 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 14 836,69 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 177 773, 75 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 510,00 грн.

2. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - судовий збір сплачений при пред`явлені позовної заяви.

В обґрунтування позову зазначено, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області: №2 від 12 червня 2019 року на суму 4 498 370,00 грн.; №0 від 12 червня 2019 року на суму 10 000,00 грн.; №2 від 12 червня 2019 року на суму 1 055 352,07 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 14 836,69 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 177 773, 75 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 510,00 грн. є незаконними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавча України, а тому підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області: №2 від 12 червня 2019 року на суму 4 498 370,00 грн.; №0 від 12 червня 2019 року на суму 10 000,00 грн.; №2 від 12 червня 2019 року на суму 1 055 352,07 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 14 836,69 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 177 773, 75 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 510,00 грн. є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що представниками Головного управління ДФС у Харківській області, відповідно до направлень від 22.03.2019 за № № 2793, 2792, 2791, 2790, 2789, 2788, було проведено документальну планову виїзну перевірку ПСП «Родіна».

За результатами податкової перевірки складено акт від 15.05.2019 № 1631/20-40-14-02-07/30749514 яким встановлено порушення, а саме:

1. Використання дизпалива та автомобілів не в господарській діяльності підприємства, в наслідок чого, в порушення п.п. г) п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, ПСП «Родіна» не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 634 422, 12 грн.

2. Не визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям зі списання будівельних матеріалів, оскільки згідно наданих документів не надається можливим встановити фактичний напрям використання списаних будівельних матеріалів, як на певний об`єкт основних засобів ПСП «Родіна», так і сам факт їх використання у господарській діяльності, у зв`язку з чим порушені вимоги п. 198.5 ст. ст. 198 Податкового кодексу України та занижені податкові зобов`язання на суму 2 604 568, 72 грн.

3. Понаднормове списання агрохімікатів, що призвело до заниження податкових зобов`язань ПДВ.

4.Заниження суми податків на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами з доходів, відмінних від заробітної плати;

5. Заниження суми військового збору.

Висновки вказаного акту позивачем були оскаржені у визначеному законом порядку.

За результатами розгляду, заперечення ПСП «Родіна» залишені без задоволення та прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ 2 від 12 червня 2019 року на суму 4 498 370, 00 грн.;

№ 0 від 12 червня 2019 року на суму 10 000, 00 грн.;

№ 2 від 12 червня 2019 року на суму 1 055 352, 07 грн.

Крім того, відповідачем 07 червня 2019 року, були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

№ 7 від 07 червня 2019 року на суму 14 836, 69 грн.;

№ 7; від 07 червня 2019 року на суму 177 773, 75 грн;

№ 7 від 07 червня 2019 року на суму 510, 00 грн.

В подальшому вказані спірні податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду, спірні податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а заперечення позивача відхилені.

Щодо твердження відповідача про використання дизпалива та автомобілів не в господарській діяльності підприємства.

Судом встановлено, що підставою для висновків відповідача про використання дизпалива та автомобілів не в господарській діяльності підприємства є твердження в акті перевірки, що на підставі наданих до перевірки подорожних листків на автомобілі Wolkswaqen Amarok (держ.номер 77-11) та Toyota Land Cruiser 200 (держ.номер 88-44) не можливо встановити їх фактичне використання у господарській діяльності, у зв`язку з відсутністю деталізації напрямку використання, маршруту прямування, мети використання у цих документах. У подорожних листах у графі «Особливі відмітки» лише зазначено «у розпорядженні генерального директора» щодо Toyota Land Cruiser 200 (держ.номер 88-44) та «у розпорядженні заступника директора» щодо Wolkswaqen Amarok (держ.номер 77-11). Зважаючи на дефектність наданих документів, перевіряючи прийшли до вірного висновку щодо порушення ПСП «Родіна» пп. г) п.198.5. ст.198 Податкового кодексу України не нараховано податкові зобов`язанням з податку на додану вартість.

Вище зазначені твердження суд вважає необгрутнованими, оскільки частиною 2 ст. З Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Відповідно до п.1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704 (далі -Положення № 88, записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з п.2.1. Положення № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

16 квітня 2013 року набрав чинності Наказ Державної служби статистики України від 19.03.2013 № 95 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Державного комітету статистики України від 17 лютого 1998 року № 74 «Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування», норми якого містили положення щодо необхідності оформлення щоденних подорожніх листів та встановлювали форму подорожнього листа.

Підпунктом 2.7 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 визначено, що первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись за їх реквізитами чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Судом встановлено, що в ході перевірки підприємством було надано подорожні листки службових легкових автомобілів, де зазначено кількість витраченого пального, а також, що автомобіль перебував у користуванні генерального директора/заступника директора.

Крім того, суд зазначає, що в акті перевірки не наведено жодних доказів використання спірних службових автомобілів, які перебувають на балансі підприємства не у господарській діяльності ПСП «Родіна».

Пункт 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пункт 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.2 статті 198 ПК України визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України визначає, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.6 статті 198 ПК України визначає, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Стаття 1 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частина 1 статті 9 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина 2 статті 9 цього Закону визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку про підтвердження позивачем факту використання спірного транспорту та пального у господарській діяльності ПСП «Родіна».

Щодо твердження відповідача про не визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям з списання будівельних матеріалів.

Судом встановлено, що підставою для висновку відповідача про не визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям з списання будівельних матеріалів є його твердження, що відповідно до наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рах.205 бетон в кількості 7куб.м. на суму 11'099грн. та бетонна суміш в кількості 94куб.м. на суму 159'428,95грн., які придбавались протягом 2016-2017 року були списані в II половині 2018ррку, що ставить під сумнів відповідність складених актів списання будівельних матеріалів.

Перевіркою встановлено придбання будівельних матеріалів/ТМЦ які використовуються для спорудження спортивної площадки з штучною травою та відсутності на балансі підприємства зазначеного об`єкту. Відповідно актів списання зазначені ТМЦ списані на ВРХ.

Підприємству надано лист від 10.04.2019 з проханням надати інформацію та документальне підтвердження фактичного напрямку використання ТМЦ.

До перевірки не надано інформацію та документальне підтвердження фактичного напрямку використання ТМЦ про, що складено акт від 16.04.2019 №2479/20-40-14-02-16 «Щодо надання / не надання копії документів, що належать до предмета перевірки»

Крім того, відповідно до штатного розпису ПСП «РОДІНА» не передбачено посад будівельних посад, зокрема: Арматурник (будівельні, монтажні та ремонтно-будівельні роботи) Асфальтобетонник, Бетоняр, Електрозварник, Монтажник, Цементатор Штукатур та інші.

Відповідно до наданих на перевірку документів, у періоді, що підлягав перевірці, у сторонніх організацій ПСП «РОДІНА» не замовляло будівельно-монтажні або інші підрядні послуги.

Акти списання будівельних матеріалів не надають можливості визначити на який об`єкт основних засобів було списано відповідні будівельні матеріали.

Не надання визначених у запиті документів, зокрема, дефектних актів, на кожний об`єкт 03, який підлягає ремонту (поліпшенню) з описом встановлених дефектів та необхідних поліпшень; кошторисів на поліпшення та/або ремонт основних засобів із зазначенням, відомостей про дефекти об`єктів, які потрібно замінити або відремонтувати, перелік матеріалів, необхідних для ремонту (поліпшення) об`єкта 03; нарядів-замовлення, із зазначенням посади, прізвище, ім`я та по батькові робітника, який ремонтуватиме (поліпшуватиме) об`єкт 03, обсяг робіт, строки початку та закінчення робіт; накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (форма №М-11, прийнята наказом Мінстату України від 21.06.96 р. №193), на одержання запасних частин і ремонтних матеріалів; актів приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів (форма №03-2); технічних паспортів відповідного об`єкта 03 повинні бути внесені необхідні зміни до характеристики об`єкта, пов`язані з капітальним ремонтом, реконструкцією та модернізацією; інвентарних карток обліку основних засобів (форма №03-6) про виконаний ремонт, не надає можливості підтвердити фактичне виконання як господарським, так і підрядним способом будівельних робіт з поліпшення або поточного ремонту основних засобів, а отже і використання будівельних матеріалів у господарській діяльності ПСП «РОДІНА».

Враховуючи вище викладене відповідачем було зроблено висновок, що зазначене свідчить про безпідставне списання матеріальних цінностей, для цілей не пов`язаних з господарською діяльністю підприємства.

Вище зазначене твердження відповідача суд вважає необґрунтованим, оскільки підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, встановлено, що об`єктом оподаткування податком па прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Кодексу.

Отже, формування витрат для визначення фінансового результату до оподаткування за звітний податковий період здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п.14 П(С)БО №7 «Основні засоби», первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів.

Пунктом 15 П(С)БО №7 встановлено, що витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Наказом Міністерства фінансів України від 30 вересня 2003 року №561 затверджені Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів (далі - Методичні рекомендації).

За змістом пункту 28 Методичних рекомендацій, приймання закінчених робіт з ремонту і поліпшення основних засобів (модернізація, добудова, реконструкція тощо) оформлюється актом приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів.

Із даної норми вбачається, що ремонт і поліпшення не є одним поняттям, оскільки поліпшення основних засобів визначено як модернізація, добудова, реконструкція.

Відповідно до п.29 Методичних рекомендацій, рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат. Зокрема, заміна окремих важливих компонентів (частин) основних засобів (двигунів тощо) може бути відображена як заміна об`єкта основних засобів, якщо термін корисного використання такої частини відрізняється від терміну корисного використання основних засобів, до яких належить цей компонент. У цьому випадку заміна такого компонента відображається капітальними інвестиціями у придбання нового об`єкта основних засобів і списанням заміненого об`єкта.

Витрати на поліпшення основних засобів для відновлення майбутніх економічних вигод, очікуваних від їх використання, визнаються капітальними інвестиціями за умови, що балансова вартість активу не перевищує суми його очікуваного відшкодування. Сумою очікуваного відшкодування вважається найбільша з двох оцінок: чиста вартість реалізації або теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від використання основних засобів, включаючи його ліквідаційну вартість.

Згідно п. 30 Методичних рекомендацій, витрати на капітальний ремонт об`єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою з амортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Витрати на ремонт можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов`язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання. Наприклад, у разі придбання будівлі, яка потребує ремонту, витрати на ремонт приймаються на збільшення первісної вартості цієї будівлі до суми, яка може бути відшкодована від використання будівлі в майбутньому.

За приписами п.31 Методичних рекомендацій, вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням та ремонтом об`єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.

Прикладами такого поліпшення є: а) модифікація, модернізація об`єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності; б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг); в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати; г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

Згідно із п. 32 Методичних рекомендацій, витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Таким чином суд зазначає, що для цілей бухгалтерського обліку саме вид фактично здійсненого ремонту чи поліпшення визначає порядок обліку витрат підприємства.

Як було встановлено в судовому засіданні та доказів зворотного відповідачем надано не було та актом перевірки не встановлено, що у періоді, що перевірявся платником податків здійснений поточний ремонт, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Проектування об`єктів нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури здійснюється відповідно до державних будівельних норм ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженого наказом Мінрегіону від 16.05.2011 №45.

Відповідно до ДБН А.2.2-3-2014, капітальний ремонт - це сукупність робіт на об`єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшенням його експлуатаційних показників, а також благоустрій території.

Суд зазначає, що акт перевірки не містить доказів згідно яких відповідачем було встановлено, що будівельні матеріали вказані у актах списання товарів були використані саме для капітального ремонту приміщень позивача, а не на поточне їх обслуговування.

Крім цього суд зазначає, що відповідачем згідно положень ст. 77 КАС України не було надано доказів яки б вказували, що спірні ТМЦ були використані позивачем не у власній господарській діяльності.

Як вже зазначалось судом вище правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Як було встановлено судом та не заперечувалось відповідачем по справі, факт придбання відповідних спірних ТМЦ ним не заперечується.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вище викидане суд приходить до висновку, що хоча і існує факт наявності недоліків в окремих документах позивача але зазначена обставина не спростовує факту, що спірні ТМЦ були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Щодо твердження відповідача про понаднормового списання агрохімікатів, що призвело до заниження податкових зобов`язань по ПДВ.

Судом встановлено, що підставою для висновків відповідача про понаднормове списання агрохімікатів, що призвело до заниження податкових зобов`язань по ПДВ позивачем є його твердження, що положеннями Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 року №86/95-ВР та Національний стандарт України ДСТУ 7925:2015 «Максимальні допустимі норми внесення азотних добрив під сільськогосподарські культури залежно від ґрунтів та природних зон» не є нормативно-правовими актами, які регулюють питання визначення та сплати податків. Проте, вони встановлюють вимоги щодо застосування пестицидів і агрохімікатів, що дозволило виявити перевіряючим заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, так як, мав місце безпідставний облік списання добрив.

З метою перевірки правомірності використання в господарській діяльності агрохімікатів, ПСП "РОДІНА", на запити від 02.04.2019, 10.04.2019, 16.04.2019 не надано інформація щодо регламентів застосування (норми та способи внесення) до кожного акту списання агрохімікатів (добрива, ЗЗР, та інше) за 2016-2018 роки про що складені відповідні акти від 09.04.2019 №2299/20-40-14-02-16, від 16.04.2019 №2479/20-40-14-02-16 та 07.05.2019 №2957/20-40-14-02-07/30749514 та зроблено висновок про понаднормове списання агрохімікатів тобто без мети використання у господарській діяльності останнього, що призвело до заниження податкових зобов`язань по ПДВ.

Вище зазначене твердження суд вважає необґрунтованими, оскільки як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, що при перевірці відповідачем були застосовані наступні нормативні матеріали: спеціальний випуск журналу «Пропозиції» «Перелік пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні»; видання офіційного Переліку пестицидів та і агрохімікатів, дозволених до виконання в Україні; Закон України «Про пестициди та агрохімікати»; ДСТУ 7925:2015.

Суд аналізуючи зміст вище зазначених нормативно-правових актів зазначає, що вони регулюють порядок та норми використання пестицидів та агрохімікатів, а також визначають відповідальність за їх порушення, але жодним чином не регулюють питання сплати та нарахування податків. Тобто, стосуються процесу вирощування сільськогосподарських культур, а не оподаткування.

Судом встановлено, що згідно акту перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання (ПСП «Родіна») вимог законодавства у сфері захисту рослин від 19.07.2019 року № 60/20-6028/000010, встановлено відсутність порушень на підприємстві щодо норм витрат препаратів.

Також суд зазначає, що відповідачем факт придбання спірних пестицидів та агрохімікатів не заперечувався.

Факт використання вище зазначених пестицидів та агрохімікатів підтверджується актами списання, в яких зазначена кількість використаних пестицидів та агрохімікатів.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження висновки відповідача про використання позивачем пестицидів та агрохімікатів не для виробничого використання, тобто без мети використання у господарській діяльності, а отже і висновок про заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету є необґрунтованим.

Таким чином суд вважає, що податкові повідомлення-рішення: №2 від 12 червня 2019 року на суму 4 498 370,00 грн.; №0 від 12 червня 2019 року на суму 10 000,00 грн.; №2 від 12 червня 2019 року на суму 1 055 352,07 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 14 836,69 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 177 773, 75 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 510,00 грн. винесено Головним управлінням ДФС у Харківській області з порушенням норм чинного законодавств , а отже вони підлягають скасуванню.

Судові витрати підлягають стягненню згідно положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного сільськогосподарського підприємства "Родіна" (62724, Харківська обл., Дворічанський район, с. Богданівське, вул. Центральна, буд. 4) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області: №2 від 12 червня 2019 року на суму 4 498 370,00 грн.; №0 від 12 червня 2019 року на суму 10 000,00 грн.; №2 від 12 червня 2019 року на суму 1 055 352,07 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 14 836,69 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 177 773, 75 грн.; №7 від 07 червня 2019 року на суму 510,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Родіна" сплачений судовий збір у сумі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 11 грудня 2019 року.

Суддя Спірідонов М.О.