Справа № 300/1309/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10611/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 371242,64 грн, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Тимощук О.Л.,

час ухвалення рішення: 15:26:48,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення: 27.08.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просило суд про стягнення податкового боргу в сумі 371 242,64 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) в дохід бюджету податковий борг в сумі 371 242 (триста сімдесят одна тисяча двісті сорок дві) гривні 64 копійки.

Рішення мотивоване тим, що на момент судового розгляду даної справи відповідач не надав суду підтвердження сплати податкового боргу в загальному розмірі 371 242,64 грн.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем вчасно отримана вся сума виручки за зовнішньоекономічними контрактами навіть з переплатою. Вказує, що під час здійснення перевірки інспектор, що здійснював перевірку, не взяв до уваги дані книги обліку доходів, а вимагав лише виписки з банку «Фінанси та кредит», що перебував у процесі ліквідації, і дані бухгалтерського обліку, який платники єдиного податку не ведуть. Також вказує, що після отримання виписок з банку скаржник звернувся до позивача із заявою про проведення повторної перевірки, у чому скаржнику було відмовлено.

Скаржник наголошує також на тому, що судом першої інстанції його не було повідомлено про розгляд справи, а тому він не мав можливості подати докази своєчасного надходження всієї суми виручки. У зв`язку з цим скаржник надає такі докази суду апеляційної інстанції.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2005 по 06.10.2017 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.20-22). На підставі направлення та наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 13.06.2017 проведено позапланову виїзну документальну перевірку відповідача з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.07.2014 по 31.05.2017. За результатами перевірки складено Акт від 27.06.2017 №612/09-19-1304/ (а.с.59-67). Згідно із висновками, зазначеними в Акті перевірки, позивачем встановлено прострочення відповідачем дебіторської заборгованості в сумі 5 339,36 EUR (при проведенні розрахунків з нерезидентом Фірмою "KERIMBIR ORMAN URUNLERI YILMAZ BIRIKTIR" (DANCI MILAUDINPRINAR CD. №131, DUZCE, TURKIYE) по контракту №8 від 12.06.2014); прострочення відповідачем дебіторської заборгованості в сумі 16 234 EUR (при проведенні розрахунків з нерезидентом Фірмою "OLEXHOLZ UG" (16515 ORANIENBERG. RUDOLF-GROSSE STR. 12 GERMANY) по контракту №4 від 06.01.2014. В результаті вказаних порушень позивачем нараховано пеню, передбачену статтею 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185/94 на загальну суму 369 543,15 грн, та накладено штраф у відповідності до приписів абзацу 8 пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Національного банку України від 08.02.2000 №49. Примірник Акту відповідачем отримано 27.06.2017 (а.с.67). На підставі висновків перевірки, що викладені у Акті, позивачем складено податкові повідомлення-рішення від 12.07.2017 № про застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства в сумі 1 700 грн (з огляду на часткову переплату в розмірі 0,51 грн, залишок штрафу, що підлягає сплаті становить 1 699, 49 грн) та № про нарахування пені за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями в сумі 369 543,15 грн (а.с.16 та зворотна сторона). Вказані податкові повідомлення-рішення отримано відповідачем особисто 18.07.2017 (а.с.17). У зв`язку із самостійною несплатою грошового зобов`язання, позивачем направлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" №10304-17 від 19.08.2017 на суму 371 352,82 грн. Вказане підтверджується копією корінця податкової вимоги та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.18).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим же Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 цього ж Кодексу, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим же Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 цього ж Кодексу, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього ж Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Відповідно до ст. 87 цього ж Кодексу, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Виходячи з вищенаведених норм, а також враховуючи той факт, що доказів оскарження податкового повідомлення-рішення № відповідачем не надано, суд робить висновок, що податкові зобов`язання, які є предметом спору у даному випадку, є узгодженими та на момент постановлення оскаржуваного рішення підлягали сплаті.

Щодо твердження відповідача про те, що судом першої інстанції його не було повідомлено про розгляд справи, а тому він не мав можливості подати докази своєчасного надходження всієї суми виручки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник вказує, що обставиною неможливості подання доказів до суду першої інстанції у його випадку слугувало неповідомлення його судом першої інстанції про розгляд справи.

Колегія суддів не може брати таке твердження до уваги з огляду на те, що згідно з ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Як видно з матеріалів справи, судом першої інстанції двічі відкладався розгляд справи у зв`язку із неприбуттям відповідача у судове засідання, на адресу відповідача тричі скеровувались повістки про виклик до суду на відповідні дати проведення судових засідань, проте такі повертались неврученими у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с. 27, 44, 52). Також в матеріалах справи наявний запит Івано-Франківського окружного адміністративного суду до органу Державної міграційної служби України щодо надання інформації про місце проживання ОСОБА_1 (а.с. 40), на який орган ДМС надав таку інформацію (а.с. 40, зворотня сторона).

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що повістки, скеровані судом першої інстанції на адресу відповідача, були вручені належним чином.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не може брати до уваги додані скаржником до апеляційної скарги докази, оскільки відповідач не надав суду докази неможливості їх подання до суду першої інстанції із зазначенням причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Також колегія суддів зазначає, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заборгованість у розмірі 369543,15 грн відповідачем у встановлені законом строки не сплачено, а наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у справі № 300/1309/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 13.12.2019 року