Справа № 120/3621/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 грудня 2019 р. Справа № 120/3621/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Арутюнян З.С.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача Лісуня М.В.

представника відповідача: Балік О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просив:

- визнати протиправним рішення відповідача, щодо відмови у зарахуванні стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 01.12.1989 по 18.10.2005 в Обласному військово - патріотичному об`єднанні м. Вінниці;

- зобов`язати відповідача провести повторний розрахунок пенсії за віком починаючи з часу її призначення (01.02.2019) шляхом зарахування до стажу роботи період роботи з 01.12.1989 по 18.10.2015 в Обласному військово - патріотичному об`єднанні м. Вінниці.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 14.03.2019 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення пенсії за віком.

За наслідками розгляду заяви відповідач листом від 17.07.2019 № 1970/П-10 повідомив, що при обчисленні страхового стажу не враховано період роботи з 01.12.1989 по 18.10.2015 у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні, оскільки в індивідуальних відомостях Реєстру застрахованих осіб за період з липня 2000 по жовтень 2005 відсутні дані про нараховану заробітну плату.

Також відповідач зіслався на те, що об`єднання на якому працював позивач взагалі не сплачувало страхові внески за період з 1992 по грудень 2003 та за даними Головного управління статистики у Вінницькій області вилучене з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України по Вінницькій області у зв`язку зі зміною місцезнаходження.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні періоду роботи з 01.12.1989 по 18.10.2015 до страхового стажу, оскільки факт його роботи підтверджується трудовою книжкою, що є основним документом який підтверджує стаж.

Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою від 08.11.2019 відкрито провадження у справі, розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 05.12.2019. Вказаною ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків.

Також цією ухвалою витребувано за ініціативою суду у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

29.11.2019 від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Як на підставу для відзиву відповідач зіслався на те, що період роботи позивача з 01.01.1989 по 18.10.2005 не зараховано до страхового стажу, оскільки в індивідуальних відомостях Реєстру застрахованих осіб за період з липня 2000 по жовтень 2005 відсутні дані про нараховану заробітну плату позивачу. Також відсутнє підтвердження, що Вінницьке обласне військово - патріотичне об`єднання сплачувало страхові внески за період з 1992 по грудень 2003.

04.12.2019 відповідачем до суду подано оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 № 85 .

У судовому засіданні 05.12.2019 судом у статусі свідків допитано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що із 1989 по 2000 рік працював водієм у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні на вантажному автомобілі «КАМАЗ». Із позивачем познайомився за місцем роботи в цьому ж об`єднанні оскільки ОСОБА_1 також працював на посаді водія у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні.

Також свідок ОСОБА_3 повідомив, що в період роботи в об`єднанні на посаді водія отримував заробітну плату та при призначенні йому пенсії Пенсійним фондом зараховано період його роботи із 1989 по 2000 рік до страхового стажу.

Свідок ОСОБА_2 повідомив, що із 1994 по 2007 рік працював водієм у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні на автобусі «ІКАРУС». Із позивачем познайомився за місцем роботи в цьому ж об`єднанні, оскільки ОСОБА_1 теж працював водієм.

Також свідок ОСОБА_2 повідомив, що в період роботи в об`єднанні на посаді водія отримував заробітну плату, а при призначенні йому пенсії Пенсійним фондом зараховано період із 1994 по 2007 рік до страхового стажу.

У судовому засіданні 05.12.2019 позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов. Пояснили, що надана позивачем із заявою про призначення пенсії за віком копія трудової книжки у повній мірі давала можливість встановити страховий стаж. Щодо відсутності відомостей про заявника в даних індивідуальної відомості про застраховану особу, то представник позивача зазначив, що позивач не є суб`єктом подання та формування таких відомостей, а тому на нього не можна покладати негативних наслідків за їх відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.12.2019 заперечила проти задоволення позовних вимог та звернула увагу суду на відсутність відомостей про заявника в даних індивідуальної відомості про застраховану особу в окремі періоди.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, матеріали пенсійної справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

14.03.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV) (а.с.19).

14.06.2019 позивачу проведено попередній розрахунок розміру пенсії із урахуванням наявного трудового стажу. Розмір пенсії визначено у сумі 2627,14 грн. з урахуванням страхового стажу 39 років 8 місяців 9 днів (а.с.32).

На підставі службової записки заступника начальника головного управління від 04.07.2019 позивачу 09.07.2019 виключено з розрахунку пенсії стаж роботи у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні в період з 01.12.1989 по 18.10.2005, у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків підприємством (а.с.27, 33-34).

За результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідачем прийнято рішення № 85 від 09.07.2019 про призначення пенсії із урахування його страхового стажу тривалістю 26 років та 8 днів (а.с. 33).

Листом відповідача від 17.07.2019 № 1970/П-10 позивача повідомлено, що при обчисленні страхового стажу не враховано період роботи з 01.12.1989 по 18.10.2015 у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні, оскільки в індивідуальних відомостях Реєстру застрахованих осіб за період з липня 2000 по жовтень 2005 відсутні дані про нараховану заробітну плату (а.с.20).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні з 01.12.1989 по 18.10.2005, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що спір у справі виник із причини неврахування відповідачем страхового стажу періоду роботи у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні в період з 01.12.1989 по 18.10.2005.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно вимог ст. 62 Закону від 05.11.1991 № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

На підтвердження стажу роботи у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні з 01.12.1989 по 18.10.2005 позивачем при поданні заяви про призначення пенсії надана трудова книжка НОМЕР_2 , в якій роботодавцем - Вінницьким обласним військово - патріотичним об`єднанням, вчинено записи про те, що:

- із 01.12.1989 по 22.02.1990 позивач працював водієм 2-го класу на автомобілі «КАМАЗ»;

- 22.02.1990 позивач переведений на водія легкового автомобіля 2-го класу;

- 13.11.1991 позивач переведений на водія легкового автомобіля 1-го класу;

- 18.10.2005 позивач звільнений за власним бажанням (а.с.22-23).

Також вказані обставини підтверджується довідкою від 09.01.2018 № 7, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні водієм 2-го класу на автомобілі марки «КАМАЗ» згідно наказу від 01.12.1989 № 11к. Звільнений за власним бажанням згідно наказу від 18.10.2005 № 23/1 (матеріали пенсійної справи).

Отже, із вищенаведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у не зарахуванні до страхового стажу період роботи у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні з 01.12.1989 по 18.10.2005 є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника (позивача).

Суд оцінюючи допустимість трудової книжки позивача як доказу в підтвердження його страхового стажу враховує, що відповідач як при призначені пенсії так і при розгляді цієї справи у суді не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки ОСОБА_1 чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Крім цього, судом за ініціативою позивача викликано для допиту у судове засідання свідків, оскільки позивач у заявленому клопотанні повідомив, що свідки обізнані про обставини його роботи у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні.

Допустимість показів свідків як додаткового засобу доказування трудового стажу особи підтверджується нормою п. 2 Порядку № 637, яка передбачає, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п. 18 Порядку № 637).

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що із 1989 по 2000 рік працював водієм у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні на вантажному автомобілі «КАМАЗ». Із позивачем познайомився за місцем роботи в цьому ж об`єднанні оскільки ОСОБА_1 також працював на посаді водія у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні.

Свідок ОСОБА_2 повідомив, що із 1994 по 2007 рік працював водієм у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні на автобусі «ІКАРУС». Із позивачем познайомився за місцем роботи в цьому ж об`єднанні, оскільки ОСОБА_1 теж працював водієм.

Відтак, наданими у судовому засіданні показами, свідки підтвердили спірний трудовий стаж ОСОБА_1 .

Досліджені у судовому засіданні покази свідків окрім того, що є належними та допустимими засобами доказування тривалості стажу позивача, вказують ще й на поверхневий підхід відповідача при вчиненні дій, щодо обрахування такого стажу оскільки і відповідач самостійно вправі використовувати покази свідків з метою підтвердження чи спростування тривалості стажу особи.

Крім цього відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих ОСОБА_1 документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, в тому числі запропонувати йому надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Водночас при поданні позивачем заяви про призначення пенсії відповідачем повідомлено заявнику про необхідність подання лише диплома (свідоцтва, атестата) про навчання та встановлено строк подання до 14.06.2019. Подано зазначений документ позивачем 27.03.2019. Інших документів необхідних для призначення пенсії та встановлення страхового стажу органом пенсійного фонду у позивача не запитувалося.

Разом з тим, відповідач виключив з розрахунку стажу роботи період трудової діяльності позивача у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні, у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків підприємством. Щодо вказаного аргументу відповідача, суд зазначає наступне.

Збирання, оброблення, систематизація та зберігання передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням визначено Положенням про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі Положення № 794).

Згідно п. 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Відповідно до п. 6 Положення № 794 уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право:

- своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення;

- проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості;

- у встановленому порядку притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні строків подання відомостей, а також подання неправдивих відомостей про фізичних осіб;

- видавати у межах своєї компетенції нормативні акти та здійснювати роз`яснення з питань організації персоніфікованого обліку, а також інші права, що випливають із завдань персоніфікованого обліку.

Пунктом 7 Положення № 794 визначено, що уповноважений орган:

- створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб;

- забезпечує автоматизоване використання відомостей про фізичних осіб для визначення права на виплати за пенсійним страхуванням та розміру цих виплат;

- надає фізичним особам відомості про них, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а у разі їх зміни, несвоєчасного надходження страхового збору (внесків), перегляду розміру виплачуваної пенсії, її індексації, зміни умов надання соціальних послуг чи перегляду питання про можливості їх надання - інформує письмово у встановлені строки застраховану особу;

- надає роботодавцям допомогу в організації підготовки відомостей про фізичних осіб.

Згідно п. 10 Положення № 794 роботодавці зобов`язані:

- в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них;

- надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку.

Відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1 Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 за № 785/25562 (далі Положення № 10-1) реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон від 08.07.2010 № 2464-VI) ст. 14-1 визначено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Відповідно до ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на Вінницьке обласне військово - патріотичне об`єднання, яке здійснювало нарахування внесків та утримання їх із заробітної плати позивача.

Суд зазначає, що фактично, внаслідок припущення відповідача про невиконання Вінницьким обласним військово - патріотичним об`єднання обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

Відповідно до ст. 18 Закон від 08.07.2010 № 2464-VI джерелами формування Державного реєстру є відомості, що надходять до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; платників єдиного внеску; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад; органів доходів і зборів та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску; інших джерел, передбачених законодавством.

Отже, як вбачається із вищенаведеного, саме органи Пенсійного фонду України (у період здійснення ними цих повноважень) повинні забезпечити належне формування та ведення Реєстру застрахованих осіб, є володільцями цих даних, зокрема і про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Роботодавці повинні сприяти у цьому шляхом подання відомостей про застраховану особу до Пенсійного фонду. Тому, твердження відповідача, про відсутність відомостей позивача в даних індивідуальної відомості про застраховану особу, не можуть бути підставою для обмеження прав останнього на оформлення пенсії за віком, за умови підтвердження його стажу записами у трудовій книжці.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність відповідача у виключенні з розрахунку пенсії стаж роботи у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні в період з 01.12.1989 по 18.10.2005, у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків підприємством.

Водночас суд наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише у випадку якщо записи у трудовій книжці не відповідають вимогам чинного на момент їх внесення законодавства, то орган пенсійного фонду повинен вживати заходи з метою перевірки відповідних відомостей, а не покладати тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав на позивача.

Щодо аргументів відповідача про те, що об`єднання у якому працював позивач взагалі за даними Головного управління статистики у Вінницькій області вилучене з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України по Вінницькій області у зв`язку зі зміною місцезнаходження то такі судом оцінюються критично із наступних підстав.

В першу чергу суд звертає увагу на те, що у листі Головного управління статистики у Вінницькій області йдеться про зміну місцезнаходження юридичної особи де працював позивач (нове місце знаходження Хмельницька область, м. Деражня). Зміна місця знаходження юридичною особи жодним чином не вказує на вилучення про неї відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як і не впливає на підстави врахування чи неврахування періодів роботи її працівників до страхового стажу.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить переконання про протиправність відмови відповідача у не зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.12.1989 по 18.10.2015 у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні.

Обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, суд враховує, що за результатом розгляду заяви позивача від 14.03.2019 про призначення пенсії за віком відповідачем прийнято рішення № 85 від 09.07.2019 про призначення пенсії із урахування його страхового стажу тривалістю 26 років та 8 днів (а.с. 33). Окремого рішення про відмову у зарахуванні стажу роботи із 01.12.1989 по 18.10.2015 при обчисленні пенсії, як помилково вважає позивач, не приймалося. За своєю правовою природою процедура обрахування тривалості стажу позивача є діями органу пенсійного фонду. За результатом вчинення таких дій, відповідачем сформовано, роздруковано та долучено до матеріалів пенсійної справи окремі розрахунки. Тому, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування до стажу роботи при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 періоду його роботи із 01.12.1989 по 18.10.2005 у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні. У свою чергу, вимога про скасування рішення щодо відмови у зарахуванні стажу задоволенню не підлягає.

Як наслідок, для забезпечення повного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає такою, що підлягає задоволенню вимогу адміністративного позову про зобов`язання відповідача вчинити дії з метою перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи при обчисленні пенсії за віком періоду його роботи із 01.12.1989 по 18.10.2005 у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування до стажу роботи при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 періоду його роботи із 01.12.1989 по 18.10.2005 у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вчинити дії з метою перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи при обчисленні пенсії за віком періоду його роботи із 01.12.1989 по 18.10.2005 у Вінницькому обласному військово - патріотичному об`єднанні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 із Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за рахунок бюджетних асигнувань, сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Суддя Богоніс Михайло Богданович