Справа № 264/4647/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року справа №264/4647/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Гайдара А.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 2 жовтня 2019 року у справі № 264/4647/19 (головуючий І інстанції Матвєєва Ю.О., повний текст складений у м. Маріуполі Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову НК № 151949 від 03.07.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн. (а.с. 3-5).

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 2 жовтня 2019 року позов задоволений: визнано протиправним та скасовано постанову у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 151949 від 03 липня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП України. (а.с. 30-31).

Відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів посилався на те, що факт вчинення позивачем порушення підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, доданих до відзиву на позов. Крім того, вважає поважними причини несвоєчасного надання відзиву на позов, у зв`язку з навантаженістю на сектор правого забезпечення.

В апеляційній скарзі відповідач просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 36-38).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку, що рішення суду підлягає зміні з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини.

03 липня 2019 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 151949 поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Миколаївській області Толстяк А.А. , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КпАП України, до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 , а саме за те, що він 03 липня 2019 року о 16 год. 15 хв. на автодорозі М-14 Одеса-Мелитополь-Новоазовськ, керуючи автомобілем «FREIGHTLINER» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом державний номерний знак НОМЕР_2 , перевозив вантаж, параметри якого більше ніж 2,60 м, а саме 3,10 м без погодження маршруту, чим порушив п. 22.5 ПДР України, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 16).

Спірним у справі є факт вчинення позивачем порушення пп. 22.5. Правил дорожнього руху та як наслідок правомірність прийняття відповідачем спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

В статті 258 КУпАП зазначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

За приписами ч. 2 наведеної статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 статті 258 КУпАП).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5 статті 258 КУпАП).

Отже, виходячи з наведених норм КУпАП, інспектором патрульної поліції при встановлені зазначених правопорушень протокол не складається.

Відповідно до пп 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

За приписами ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В матеріалах справи наявний відзив на позов з диском відеозапису спірних подій, яким не надав оцінки суд першої інстанції у зв`язку з ненаданням відзиву на позов у встановлений судом першої інстанції строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Згідно ч. 5, ч. 6 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В якості поважної причини несвоєчасного подання відзиву на позов апелянт посилався на завантаженість працівників сектору правового забезпечення, суд апеляційної інстанції вважає цю обставину поважною, та з урахуванням місцезнаходження органу патрульної поліції в м. Миколаєві Миколаївської області, що вимагає час на поштовий перебіг, вважає, що у відповідача було недостатньо часу для надання відзиву на позов та існуючих доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе долучити до матеріалів справи відзив з відеозаписом.

Судом апеляційної інстанції було оглянуто наданий відповідачем відеозапис подій, доданий до відзиву на позов (а.с. 21).

Проте, зазначений відеозапис не є належними та допустимими доказам скоєння позивачем порушення ПДР, оскільки з нього не можливо встановити (ідентифікувати) транспортний засіб з державними номерними знаками яким керував позивач.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування спірної постанови.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

Суд першої інстанції в порушення вищенаведених норм визнав протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та не закрив справу, внаслідок чого резолютивна частина рішення підлягає зміні.

Також, судом першої інстанції грубо порушено строки розгляду цієї справи.

Крім того, суд першої інстанції помилково посилався на ч.ч. 5, 6 ст. 162 ЦПК України, хоча за змістом встановлено, що суд фактично застосував норми ч.5, ч.6 ст. 162 КАС України, тобто допустив описку в найменування кодексу.

На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність спірної постанови відповідача, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування постанови серії НК № 151949 від 03.07.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, частково вірно вирішив справу по суті позовних вимог через порушення норм процесуального права, та помилково зазначив про застосування норм ЦПК України, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає зміні частково в мотивувальній та резолютивній частинах.

Керуючись ст. ст. 77, 272, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 2 жовтня 2019 року у справі № 264/4647/19 - змінити в частині обґрунтування мотивів та застосування положень закону, якими керувався суд, мотивуючи прийняття рішення за суттю спору.

Абзац другий резолютивної частини рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 2 жовтня 2019 року у справі № 264/4647/19 - змінити шляхом вилучення тексту «визнати протиправною та», а після слова «України» доповнити текстом «і закрити справу про адміністративне правопорушення».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

А.В. Гайдар