Справа № 743/2287/19
Суддя: Павленко О. В.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/2287/19
Провадження № 2-а/743/456/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Павленко О.В., при секретарі Воєдило О.В.,

з участю: представника позивача Лазара О.О. (в режимі відеоконференції з Бориспільським міськрайонним судом Київської області), відповідача - уродженця Республіки Грузії ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції з Бориспільським міськрайонним судом Київської області), представника відповідача - адвоката - Найдьонова Є.В., перекладача Дадівадзе Г.М.,

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки під час розгляду адміністративної справи за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до уродженця Республіки Грузії ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ,

УСТАНОВИВ:

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулося до суду з адміністративним позовом до уродженця Республіки Грузії ОСОБА_1 про примусове видворення останнього за межі України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, а також просив звернути рішення суду до негайного виконання. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач незаконно перебуває на території України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив суд задовольнити їх.

Відповідач - уродженець Республіки Грузії ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що йому не було відомо про скасування стосовно нього рішення про надання йому громадянства України, а також про визнання недійсним його паспорта громадянина України. До дня розгляду справи у суді він вважав себе громадянином України та іншого громадянства він не має.

Представник відповідача - адвокат Найдьонов Є.В., у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що його довіритель не був обізнаний про скасування громадянства України і дізнався лише про це у суді. Але навіть у випадку ознайомлення з даним рішенням, позивачем все одно не була дотримана процедура, яка передує зверненню з позовом про примусове видворення, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення УДМС України в Луганській області від 21.11.2013 відповідач набув громадянства України та 17.12.2013 отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

02.02.2018 рішенням УДМС України в Луганській області було скасовано рішення про набуття громадянства України відповідачем, а вищезазначений паспорт громадянина України ухвалено вважати недійсним.

Проте, в справі відсутні докази того, що відповідач взагалі обізнаний про прийняття такого рішення відносно нього.

06.12.2019 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. Вказана постанова на день розгляду даної справи чинності не набрала, а відтак не може бути беззаперечним встановленим доказом порушення відповідачем законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців.

06.12.2019 о 18 год. 00 хв. посадовими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відповідача було затримано у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, що підтверджується протоколом № МКО 000034 про адміністративне затримання від 06.12.2019.

Рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 06.12.2019 відповідача поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців з метою підготовки матеріалів для адміністративного позову про примусове видворення та затримання з метою примусового видворення, а також для подальшого виконання рішення суду про примусове видворення, що підтверджується відповідним актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 06.12.2019.

У судовому засіданні встановлено зі слів відповідача, що він є уродженцем Республіки Грузія, але належність до громадянства цієї країни він категорично заперечує. Представником позивача не надано жодних доказів, які б підтверджували доводи позову про те, що відповідач є громадянином Грузії.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2019 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від Департаменту стратегічних розслідувань у Київській області Національної поліції України надійшло подання про примусове видворення та заборону в`їзду на територію України, оскільки відповідач має статус "злодій в законі".

Однак, вказаний доказ не є підставою для прийняття рішення про видворення, оскільки підстави для прийняття рішення про видворення визначені у ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а тому посилання позивача на такий доказ на обгрунтування позову про видворення відповідача є недоречним.

У відповідності до п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства, відсутній договір про реадмісію.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року передбачено, що іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З наведеного слідує, що обов`язковою передумовою для звернення до суду із позовом про примусове видворення є невиконання рішення про примусове повернення без поважних причин.

Разом з тим, матеріали справи не містять рішення суб`єкта владних повноважень про примусове повернення відповідача.

За таких обставин суд доходить висновку, що процедура, яка передує зверненню до суду з позовом про примусове видворення, не дотримана позивачем, тому позовна вимога про примусове видворення відповідача задоволенню не підлягає, а відтак не підлягає також задоволенню позовна вимога про затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення.

Відповідно до частини першої статті 289 КАС за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про примусове видворення, а також враховуючи всі вищевказані обставини, то суд не вбачає підстав для застосування заходів, визначених частиною першою статті 289 КАС України.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВАСУ від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні зазначеної категорії, суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Отже, за результатом дослідження наданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 90, 241-246, 250, 288, 289 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (, місцезнаходження: вул. Березняківська, 4А, м. Київ) до уродженця Республіки Грузії ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_1 ) про примусове видворення за межі України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ - відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Павленко