Справа № 361/6558/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/6558/19 Суддя (судді) першої інстанції: Радзівіл А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції роти №6 третього батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Понамарьова Руслана Володимировича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №6 третього батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Понамарьова Руслана Володимировича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти №6 третього батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Понамарьова Руслана Володимировича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ №1490271 від 05 вересня 2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 122 КУпАП та закриття справи.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року даний адміністративний позов - задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1490271 від 05 вересня 2019 року, складеної відносно ОСОБА_1 за порушення ч. 1 статті 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 122 КУпАП, відсутні, а усі сумніви щодо доведеності вини позивача тлумачаться на його користь. Зокрема, враховуючи те, що позивач оспорює факт вчинення ним правопорушення саме у межах населеного пункту, суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивачем порушені правила дорожнього руху саме у населеному пункті і що саме в його межах позивачем скоєно адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання позивача на те, що його транспортний засіб рухався поза межами населеного пункту є необґрунтованими. Так, згідно координат, які автоматично визначає прилад Трукам за допомогою влаштованого GPS навігатора, при здійсненні заміру швидкості автомобіля позивача він знаходився в межах населеного пункту Травневе.

Відповідно до норм статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

На виконання вимог зазначеної статті дану справу терміново призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи. Позивачем надіслано до суду відзив на апеляційну скарги, в якій він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З досліджених колегією суддів матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2019 року інспектором роти № 3 батальйону № 3 УПП в Харківській області Понамарьовим Р.В. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 255 грн. за ч.1 статті 122 36 КУпАП, про що складено постанову серії ЕАВ №1490271.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови інспектором патрульної поліції стало те, що позивач 05 вересня 2019 року о 13 год. 41 хв. у смт. Манченки на 449 кілометрі автотраси МО3, керуючи транспортним засобом Nissan Maxima, д.н.з НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 75 км/год., перевищивши швидкість на 25 км/год, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно вимог п.12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Знак 5.45 "Початок населеного пункту" застосовується для позначення початку населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знак 5.46 "Кінець населеного пункту" місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122, стаття 126 <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що при притягненні його до відповідальності інспектор патрульної служби діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень статті 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення статті 258 КУпАП не розповсюджувалися на статтю 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги статті 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, статті 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 статті 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Разом з тим, відповідно до ч.5 статті 77 КАС якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 4 статті 296 КАС України якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

У зв`язку із тим, що відповідачем було надано відзив на позовну заяву та докази до нього у строк, встановлений законом (ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду скаржником отримано 30 вересня 2019 року, а відзив направлено, з урахуванням вихідних та святкових днів, 15 жовтня 2019 року), однак, він надійшов до суду першої інстанції з затримкою та після прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів з метою забезпечення всебічного, повного та незалежного з`ясування обставин справи вважає за доцільне прийняти до уваги долучені до апеляційної скарги докази, зокрема, відеозапис на лазерному DVD-R диску з портативного відео реєстратора, на якому зафіксовано розгляд справи про адмінправопорушення, а також дані з Трукам.

По суті зафіксованих в оскаржуваній постанові правопорушень апеляційний суд зазначає наступне.

Так, позиція суду першої інстанції ґрунтувалася на тому, що з наведених вище норм законодавства можна дійти висновку про те, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є перевищення дозволеної швидкості саме у населеному пункті, межі якого позначаються дорожніми знаками 5.45 та 5.46.

При цьому, об`єктивною стороною вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП є перевищення швидкості саме у населеному пункті, що відповідно до статті 283 КУпАП повинно бути відображено у постанові, якою особа притягується до адміністративної відповідальності. Однак, позивач оспорив факт вчинення ним правопорушення саме у межах населеного пункту, а відповідач жодним чином не довів цей факт.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що під час несення служби в с. Травневе, Харківської області (в межах автодороги Київ - Харків - Довжанський, 449 км) 05 вересня 2019 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості Трукам LTI 20/20 серійний номер ТС000709 було виявлено порушення Правил дорожнього руху - ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Maxima, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 75 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 25 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. У зв`язку з цим апелянт зупинив даний транспортний засіб, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, попросив пред`явити документи. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. За результатом розгляду справи винесено постанову за ч. 1 статті 122 КУпАП. До постанови в якості доказу долучено фото та відео, відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості Трукам, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимальну допустиму швидкість та місце вчинення правопорушення. Згідно статті 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та під підпис вручена копія.

Так, на відеозаписі зафіксовано, що відповідач, підійшовши до автомобіля під керуванням позивача, належним чином представився та повідомив суть вчиненого правопорушення. Після початку розгляду справи водієві було повідомлено його права, передбачені ст. ст. 63 Конституції України та 268 КУпАП, порядок оскарження та порядок оплати постанови. За заявою водія поліцейським було здійснено ознайомлення із сертифікатами відповідності на прилад та із самим приладом. Водій на місці мав можливість скористатись будь-якими правами.

Таким чином, посилання позивача на порушення порядку розгляду справи та порушення його прав, передбачених статтею 268 КУпАП є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами відеофіксації.

Що стосується місця вчинення адміністративного правопорушення.

Посилання позивача на те, що його транспортний засіб рухався поза межами населеного пункту є необґрунтованими, оскільки згідно відповіді Служби автомобільних доріг України дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», що позначає розташування с. Травневе в межах автодороги М-03 Київ - Харків - Довжанський. Згідно координат, які автоматично визначає прилад Трукам за допомогою влаштованого GPS навігатора, при здійсненні заміру швидкості автомобіля позивача він знаходився в координатах 49°57'18.83"N 35°48'49.36"Е. При перенесенні цих координат за допомогою загальнодоступних карт Google Maps встановлено, що прилад знаходився в межах населеного пункту Травневе. При цьому, відстань від приладу до автомобіля становила 261.8 м., а відтак і сам автомобіль позивача знаходиться в межах населеного пункту Травневе.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема, щодо того, що він не знаходився на даному відрізку дороги, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.

Правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № ІІА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний ІЛІ LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року N 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13550, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 14 грудня 2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №С000709, є придатним до застосування.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc. також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КпАП України про порушення позивачем пункту 12.4 Правил дорожнього руху.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення від 05 вересня 2019 року серії ЕАВ № 1490271 за формою відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо посилання позивача на неточність даних, зазначених відповідачем а оскаржуваній постанові, зокрема, на те, що місцем розгляду справи було смт Манченки, 27 М03 449 км, а не с. Травневе, то суд ставиться до нього критично, оскільки жодною із сторін не заперечується, що вчинення правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення із винесенням відповідної постанови здійснювалось на трасі Харків-Київ М03.

Крім того, наявність неточностей в складеній інспектором постанові чи протоколі, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, не може бути оцінена судом як підстава для скасування обґрунтованого рішення інспектора про притягнення особи до адміністративної відповідальності та не може бути підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за умови допущення такого порушення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що під час встановлення адміністративного правопорушення, а також накладення адміністративного стягнення на позивача, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, протиправним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції роти №6 третього батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Понамарьова Руслана Володимировича - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №6 третього батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Понамарьова Руслана Володимировича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повний текст рішення виготовлено 09 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку