Справа № 344/20006/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12602/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Рибачук В.В.;

від відповідача - Самолюк В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Самолюка Василя Васильовича, діючого за дорученням від імені та в інтересах громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від 08.11.2019р. в адміністративній справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській обл. до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України (суддя суду І інстанції: Ковалюк І.П., час та місце ухвалення: 14 год. 43 хв. 08.11.2019р., м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

08.11.2019р. позивач Управління Державної міграційної служби /ДМС/ України в Івано-Франківській обл. звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив винести рішення про затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 місяців (а.с.1-3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від 08.11.2019р. заявлений позов задоволено; вирішено примусово видворити за межі України громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження - Демократичну Республіку Конго; затримано відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців; рішення суду допущено до негайного виконання (а.с.18-21).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Самолюк В.В., діючий за дорученням від імені та в інтересах громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити (а.с.26-28).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за змістом ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове видворення з України іноземця на підставі постанови адміністративного суду застосовується у випадку, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин. Між тим, позивачем не приймалося рішення про примусове повернення відповідача з території України; також є відсутніми докази ухилення відповідача від виконання такого рішення.

Відповідач був затриманий працівниками позивача, а відтак не міг добровільно виконати рішення про примусове повернення з України.

Водночас, клопотання про затримання іноземця може бути подано міграційним органом до суду лише після пред`явлення позову про його примусове видворення. Оскільки позивачем застосована процедура затримання відповідача одночасно з поданням позову про примусове видворення, позовна вимога про затримання є додатковою; подальше затримання відповідача є можливим лише у контексті задоволення позову про примусове видворення.

Позивачем Управлінням ДМС України в Івано-Франківській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.47-56).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 07.11.2019р. під час здійснення заходів по виявленню іноземців та осіб без громадянства, які знаходяться на території України нелегально, чи в інший спосіб порушують законодавство України у сфері міграції в рамках проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за дотриманням міграційного законодавства під умовною назвою «Мігрант», працівниками відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та запобігання нелегальній міграції Управління ДМС України в АДРЕСА_1, був виявлений громадянин Демократичної Республіки Конґо Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 В ході перевірки документів, відповідач пред`явив посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видану на його ім`я Головним управлінням ДМС у Львівській обл. (а.с.8).

З метою встановлення дійсності вказаної посвідки на та наявності правових підстав перебування на території України відповідача було доставлено до Управління ДМС в Івано-Франківській обл. та проведено відповідну перевірку.

У ході цієї перевірки було встановлено, що посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 відповідачу не видавалась, такий документ із зазначено серією та номером виданий іншій особі.

Окрім того, відповідач прибув в Україну 29.12.2012р. з метою навчання в Тернопільському національному технічному університеті.

У серпні 2013 року був зарахований на навчання до Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу та документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 23.08.2013р. терміном дії до 31.08.2017р.

31.07.2017р. до Управління ДМС в Івано-Франківській обл. надійшло повідомлення Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу про те, що відповідач відрахований з навчального закладу у зв`язку із успішним закінченням навчання та повернуто видану відповідачу посвідку на тимчасове проживання в Україні. У зв`язку із цим, рішенням Управління ДМС в Івано-Франківській обл. від 20.07.2017 посвідку серії ТР № 025964 від 23.08.2013р. було скасовано (а.с.7).

Між тим, після завершення навчання та скасування посвідки на тимчасове проживання відповідач у встановлений законодавством строк не покинув територію України та продовжив перебувати в Україні без законних підстав.

Окрім того, відповідач використовував посвідку на постійне проживання в Україні, яка органами та підрозділами ДМС України йому не видавалась та містить ознаки підроблення.

Документи які б підтверджували законне перебування відповідача на території України є відсутніми, що унеможливлює його ідентифікацію. Діючий паспортний документ, що дає право на виїзд з України, у відповідача відсутній.

У зв`язку із наведеним, 07.11.2019р. працівниками Управління ДМС в Івано-Франківській обл. було затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що їм сприяли, у порядку ч.2 ст.262 КУпАП на строк, визначений ч.2 ст.263 КУпАП, - 72 години.

Також за порушення правил перебування іноземних громадян на території України працівниками Управління ДМС в Івано-Франківській обл. стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.9, 10).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що документи стосовно підтвердження законного перебування відповідача на території України є відсутніми. Така обставина унеможливлює його ідентифікацію, при цьому діючий паспортний документ, що дає право на виїзд з України, у відповідача відсутній.

Враховуючи те, що відповідач грубо та свідомо порушив законодавство України, останній не підпадає під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», через що є підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду за межі території України.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

За результатами розгляду позовної заяви Управління ДМС в Івано-Франківській обл. судом прийнято рішення від 08.11.2019р., яким задоволено дві вимоги стосовно відповідача:

про примусове видворення;

про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Між тим, аналіз змісту позовної заяви Управління ДМС в Івано-Франківській обл. свідчить, що позивачем не заявлялася вимога про примусове видворення відповідача за межі України (а.с.18-21).

Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, при цьому відповідного обґрунтування в цій частині не навів.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, в розглядуваному випадку (позов заявлено суб`єктом владних повноважень) вихід за межі позовних вимог є недопустимим в силу приписів процесуального закону - КАС України.

Окрім цього, особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст.289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

При цьому, можливість звернення із таким позовом не пов`язана законодавцем саме із процедурами видворення іноземця чи особи без громадянства або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, чим фактично спростовуються доводи апелянта про його незаконне поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави (ч.1)

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ч.3).

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4).

Оскільки приписи ст.289 КАС України є спеціальними по відношенню до норми ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше ніж вказаний Закон, тому в розглядуваному випадку вони користуються пріоритетом у застосуванні.

Згідно ч.ч.11, 13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р. (із змінами і доповненнями), якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Фактичні обставини справи розцінюються колегією суддів як такі, що унеможливлюють ідентифікацію іноземця чи особу без громадянства, оскільки відповідачем не представлено документів, необхідних для ідентифікації особи. Водночас, останній в порушення вимог закону тривалий час використовував документи, які йому не видавалася.

Також доказів здійснення стосовно відповідача процедур видворення або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію судом не здобуто; натомість, органом міграційної служби проводиться процедура ідентифікації відповідача, який вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців, за відсутності в останнього документа, що дає право на виїзд з України, а також за неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства.

Водночас, неможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового повернення чи видворення, передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, оскільки питання визначення країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства залишається не з`ясованим в повній мірі.

Також термін «забезпечення видворення за межі території України» в наведеному контексті слід розуміти в ширшому розумінні, ніж забезпечення лише виконання судового рішення про примусове видворення.

Отже, оскільки громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є нелегальним мігрантом, знаходиться на території України без законних підстав, існує ризик його втечі, працівникам Управління ДМС в Івано-Франківській обл. для здійснення його ідентифікації необхідна достатня кількість часу, оскільки найближче дипломатичне представництво Демократичної Республіки Конґо знаходиться у м.Москва, РФ.

Окрім цього, покликання апелянта на те, що відповідач ідентифікований паспортом громадянина Республіки Конго № НОМЕР_4 терміном дії до 23.10.2017р. є помилковими, оскільки вказаний паспорт є недійсним та не дає права на виїзд з України.

Згідно з ч.ч.2 і 3 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Між тим, відповідач не звертався із заявою про добровільне повернення та ухилявся від обов`язку виїзду з України.

Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, позивачем обґрунтовано та підставно заявлені розглядувані позовні вимоги щодо примусового затримання відповідача з метою його подальшої ідентифікації.

На наявність передбачених законом підстав для затримання відповідача вказує те, що іноземець був затриманий на території України без документів, що посвідчують особу, чим допущено порушення правил перебування іноземців на території України; до органів міграційної служби із заявами та документами, необхідними для продовження строку перебування або визнання її біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, не зверталася, що дає обґрунтовані підстави для затримання останнього.

У своїй сукупності вказані обставини свідчать про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач перешкоджатиме процедурі видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України, при цьому визначальним моментом в цій ситуації є відсутність у відповідача документів на виїзд з України.

Водночас, із змісту ст.289 КАС України убачається, що законодавцем не визначено обов`язковою підставою для затримання іноземців та осіб без громадянства факт їх притягнення до відповідальності (в тому числі адміністративної) за вчинення порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, набрання відповідним рішенням суду чи іншого органу чинності тощо.

Додатково колегія суддів зазначає, що аналіз сукупності зазначених обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури видворення чи реадмісії щодо відповідача.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВАС України № 1 від 25.06.2009р. «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17.04.2014р. «Справа «Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17.07.2014р. (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, шо відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява № 26629/95, п.78. ЄСПЛ 2000- III, та «Станев проти Болгарії» [ВП], заява N 36760/06, п.143, ЄСПЛ 2012).

Колегія суддів наголошує, що норми п.1 ст.5 Конвенції мають на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Враховуючи вищевказане, оцінюючи наведені обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до часткового задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню) та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки її висновки в частині повного задоволення позову не у повній мірі відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 289, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Самолюка Василя Васильовича, діючого за дорученням від імені та в інтересах громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від 08.11.2019р. в адміністративній справі № 344/20006/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений Управлінням Державної міграційної служби України в Івано-Франківській обл. позов задовольнити частково.

Затримати громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації, на шість місяців шляхом поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, починаючи з 07.11.2019р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 11.12.2019р.