Справа № 813/216/16
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11690/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнатик А.З.,

за участі представника позивача Левицького І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 813/216/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії(рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Карп`як О.О. в м. Львів Львівської області 23.09.2019 року о 14:57 годині відповідно до протоколу судового засідання, дата складення повного тексту судового рішення02.10.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - також ПАТ «Дельта Банк») Кадирова Владислава Володимировичата Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - також Фонду),в якому просив суд:

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича вчинити дії з включення (внесення) ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду із наданням інформації про ОСОБА_1 до Фонду, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду;

- зобов`язати Фонд включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду вчинити дії з включення (внесення) позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду із наданням інформації про ОСОБА_1 до Фонду, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду задоволено частково, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича вчинити дії з включення (внесення) ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду із наданням інформації про ОСОБА_1 до Фонду, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив представник Уповноваженої особи Фонду, який вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 рокускасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» було вчинено належні відповідні дії, на виконання своїх повноважень щодо виявлення нікчемності договору банківського вкладу (депозиту), який був укладений в період заборони укладення депозитних договорів з підстав віднесення банку до проблемних. Отже, за умови нікчемності договору банківського вкладу, відсутні і будь-які юридичні наслідки такого договору, в тому числі і право розривати договір та розпоряджатися коштами, перераховуючи їх на поточний рахунок згідно умов того ж таки нікчемного договору банківського вкладу з подальшим претендуванням на включення до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, позивачем, з посиланням на рішення Фонду від 24.10.2019 року № 2705 про зміну Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на Матвієнка Андрія Анатолійовича , заявлено клопотання про заміну сторони відповідача правонаступником.

Відтак, з урахуванням положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне замінити відповідача його правонаступником - Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк`Матвієнком Андрієм Анатолійовичем.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що відповідно до положень частини 2 статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скаргане підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи,що постановою Національного банку України (далі - також НБУ) від 30.10.2014 року №692/БТ ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних.

Згідно договору банківського вкладу від 17.02.2015 року №008-13113-170215 банк прийняв від позивача грошові кошти в іноземній валюті на суму 5500 доларів США терміном дії по 16.08.2015 року зі сплатою 5,5 річних.

Додатковою угодою до договору банківського вкладу від 17 лютого 2017 року, сторони домовились, що зарахування вкладу на рахунок може також здійснюватись, зокрема, шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента. Також, сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, які виникають на підставі цього договору, не застосовуються.

Пунктом 1.10 договору № 008-13113-170215 передбачено, що у разі закінчення строку залучення Вкладу, зазначеного в п. 1.3 даного Договору, або в разі дострокового припинення дії цього Договору вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок№ НОМЕР_1 , відкритий на ім`я Вкладника в установі Банку, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів.

ОСОБА_1 мав поточний рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується Договором банківського рахунку №004-13113-140215 від 14.02.2015 року, який невизнаний недійсним і наслідки нікчемності до нього не застосовувалась.

19 лютого 2015 року позивачем розірвано договір банківського вкладу від 17 лютого 2015 року № 008-13113-170215, після чого банківський вклад був йому виплачений шляхом зарахування коштів на поточний банківський рахунок № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 здійснював зняття та поповнення свого банківського рахунку № НОМЕР_1 через касу банку згідно договору банківського рахунку, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями.

Згідно з випискою по особовому рахунку ПАТ «Дельта Банк» у позивача на рахунку № НОМЕР_1 перебуває сума коштів у розмірі 3867,94 доларів США.

Правлінням НБУ 2 березня 2015 року прийнято Постанову №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

Виконавчою дирекцією Фонду 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 3 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію. Призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

На підставі постанови Правління НБУ від 2 жовтня 2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду 2 жовтня 2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду Кадирова В.В.

На офіційному сайті Фонду розміщено повідомлення про те, що Фонд розпочне виплати вкладникам ПАТ «Дельта Банк» за Загальним реєстром (незалежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08 жовтня 2015 року.

Повідомленням від 23.09.2015 року №8821/3326 позивача поінформовано про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 17.02.2015 року № 008-13113-170215 згідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі також - Закон № 4452-VI).

Як наслідок, уповноваженою особою не було вжито заходів щодо відшкодуванню позивачу за рахунок Фонду суми вкладу.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду як вкладника відповідно до договору банківського вкладу, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам Закону № 4452-VI та є протиправною.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Законом № 4452-VI встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За визначенням статті 2 Закону № 4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до частини першої, другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (надалі також - Положення № 14), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Суд апеляційної інстанції вказує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом № 4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Необхідно зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону № 4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Згідно положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI (в редакції, чинній на дату укладення договору банківського вкладу) визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Виходячи з аналізу наведених вище норм, Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Уповноважена особа визнала нікчемним договір банківського вкладу (депозиту), що укладений між банком і позивачем, з підстав, визначених пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Разом з тим, зі змісту даної норми видно, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI не може застосовуватись до договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», оскільки умови цього договору не передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання переваг позивачу чи іншим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів з рахункувідкритого за договором банківського вкладу на поточний рахунок.

Апеляційний суд відхиляє посилання Уповноваженої особи про порушення при перерахуванні коштів на рахунок позивачки положень пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», як на одну із підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки положення вказаного пункту (у редакції, чинній на час укладення договору банківського вкладу) забороняють зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третіх осіб, крім випадків, передбачених нормами діючого законодавства та/або Продуктами банку.

Зарахування коштів на депозитний рахунок позивача з поточного рахунку іншої фізичної особи узгоджується з положеннями пунктів 10.12, 10.19 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції, чинній на дату укладення договору банківського вкладу;надалі також - Інструкція № 492), оскільки договором банківського вкладу з урахуванням укладеної до нього додаткової угоди передбачено зарахування коштів на депозитний рахунок вкладника з рахунку іншої особи.

Тим більше, судом першої інстанції вірно зазначено, що операцій з перерахування коштів з рахунку іншої особи чи осіб на рахунок позивача № НОМЕР_1 на підставі матеріалів справи не встановлено.

ОСОБА_1 09.02.2015 року подано банку заяву про закриття рахунку фізичної особи № НОМЕР_2 за договоромвід 17.02.2015 року№008-13113-170215, залишок коштів просив перерахувати на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Дельта Банк» (згідно договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 14.02.2015 року№004-13113-140215) в сумі 5500 доларів США.

Перерахування вказаних коштів за його заявою від 19.02.2015 року з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_1 проведено банком 23.02.2015 року, що підтверджується випискою банку.

Разом з тим, зарахування коштів на власний поточний рахунок позивача з депозитного рахунку відповідає положенням пункту 10.20 Інструкції № 492, яке передбачає, що з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи-резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті.

23.09.2015 року представник АТ «Дельта Банк» скеровано лист №8821/3326 про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) №008-13113-170215 від 17.02.2015 року.

Однак, такий договір був розірваний за заявою позивача від 19.02.2015 року,в той час, як договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № 004-13113-140215 від 14 лютого 2015 року не визнаний нікчемним і не припинений сторонами.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність правових підстав дляневключення позивача до переліку вкладників ПАТ ««Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду як вкладника відповідно до договору банківського вкладу.

Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними посилання уповноваженої особи на укладення договору банківського вкладу під час дії постанови Правління НБУ від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», оскільки остання відповідно до положень статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею, доказів обізнаності позивача про встановлені для ПАТ «Дельта Банк» обмеження відповідач не надав. При цьому невиконання посадовими особами Банку приписів постанови НБУ про віднесення банку до категорії проблемних не може бути саме по собі підставою для висновку про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) саме відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Таким чином, виходячи з матеріалів справи, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону № 4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. При цьому Уповноваженою особою не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду,і неподання інформації про ОСОБА_1 , як вкладника банку, до переліку після отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватися на засадах верховенства права. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ).

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (№ 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наслідками нового розгляду цієї справи після перегляду такої Верховним Судом суд першої інстанції повно та всебічно надав оцінку обставинам на які вказав Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до пункту першого статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 813/216/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська