Справа № 640/21141/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, апелянт, МО України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги на підставі поданих ним документів, проте відповідач відмовив у цьому.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відмова в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби є законною, оскільки Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено призначення та виплати зазначеної допомоги після спливу тримісячного строку від дати звільнення зі служби.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач акцентує увагу суду на тому, що відповідачем пропущено строк на апеляційне оскарження без поважних причин, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач з 14 жовтня 1986 року по 02 грудня 1988 року проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР. Окрім того, з 15 травня 1987 року по 02 грудня 1988 року позивач приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан.

18 липня 2017 року позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.

З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, позивач звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату, проте останній відмовив у направленні документів до Міністерства оборони України, посилаючись на те, що інвалідність встановлена позивачу понад тримісячний термін після звільнення.

Позивач оскаржив дії ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 808/1618/18 позовні вимоги задоволено частково, дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у направленні поданих позивачем документів до Міністерства оборони України визнано протиправними.

Листом від 17 серпня 2018 року позивача повідомлено, що за результатами розгляду комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, прийняла рішення про відмову у призначенні допомоги. Рішення мотивоване тим, що така допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби.

Уважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та правомірності, оскільки застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок ушкодження здоров`я, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як зазначено у преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1990 року №2011-ХІІ (далі Закон України №2011-ХІІ)у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, він відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За приписами статті 1 названого Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 16 Закону України №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з підпунктом 6 частини 2 цієї статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Частиною 3 статті 163 Закону України №2011-ХІІ закріплено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми, 25 грудня 2013 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок)

Пунктом 3 Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

До моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (далі - Закон України №1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

Проте, з 01 січня 2017 року, після набрання чинності вказаним Законом, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Таким чином, статтею 16 Закону України №2011-ХІІ, у редакції з 01 січня 2017 року не передбачено виплати одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 820/1835/18.

Окрім того, за результатами аналізу наведених вище положень нормативно-правових актів, колегія суддів приходить до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 807/15426/18, від 26 жовтня 2018 року у справі № 820/2504/18.

З матеріалів справи вбачається, що третя група інвалідності встановлена позивачу з 18 липня 2017 року, в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцем строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу таку допомогу.

Посилання суду на постанови Верховного Суду колегія суддів уважає помилковими, оскільки нормативне регулювання спірних правовідносин, які були предметом розгляду у відповідних справах, відрізнялось від того, яке має місце у розглядуваній справі.

Посилання позивача на пропущення відповідачем строку на апеляційне оскарження рішення, що є підставою для залишення апеляційної скарги без розгляду, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в ухвалі про відкриття апеляційного провадження судом надана оцінка відповідним доводам відповідача, за результатами чого визнано поважними причини пропуску Міністерством оборони України строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 11 грудня 2019 року.)