Справа № 1.380.2019.002993
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
05 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9723/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,
за участю секретаря судового засідання Волошин М.М.,
представника відповідача Тістечка Ю.Я.,
розглянувши у судовому засіданні в місті Львові питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі у справі № 1.380.2019.002993 з розгляду апеляційної скарги Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Сакалош В.М., повний текст рішення складено та підписано 20.08.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення,
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС України про коригування митної вартості №UA209000/2019/000250/2.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 17 травня 2019 року за №UA209000/2019/000250/2.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

За наслідками апеляційного перегляду справи №260/545/19 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі № 1.380.2019.002993 - без змін.

14.11.2019 до закінчення судових дебатів у вказаній справі при розгляді апеляційної скарги Львівської митниці ДФС позивач подав заяву відповідно до статті 134 КАС України про стягнення з Львівської митниці ДФС в користь ОСОБА_1 13200,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги наведені у заяві та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення заяви позивача, вказуючи на те, що позивачем не підтверджено належними доказами понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Оскільки в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 не вирішено заяву позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, зазначене є підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час, витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Як встановлено судом на підставі поданих до заяви доказів, між адвокатом Возняком В.Й. та ОСОБА_1 було укладено договори, зокрема: про надання правової допомоги №2606/1 від 26.06.2019 в суді першої інстанції; про надання правничої допомоги №0410 від 04.10.2019 в апеляційній інстанції; про визначення розміру гонорару за надання правової допомоги у справі №1.380.2019.002993 та порядок оплати від 12.08.2019.

Згідно поданих договорів ОСОБА_1 зобов`язується оплатити адвокату вартість узгодженої наданої правової допомоги. Адвокат Возняк В.Й. склав довідку від 14.11.2019 із зазначенням переліку наданої ОСОБА_1 правничої допомоги та їх вартості, що загалом склало 13200 грн.

Згідно акту прийому-передачі наданої правничої допомоги у справі №1.380.2019.002993 від 14.11.2019 адвокат виконав наведений у ньому перелік правничої допомоги, а ОСОБА_1 прийняв виконану адвокатом правничу допомогу та оплатив адвокату 13200 грн.

Відтак, загальна вартість наданих послуг становить 13 200,00 грн.

Проте, на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу не надано жодних доказів, а саме не надано банківських розрахункових документів (платіжного доручення чи прихідного касового ордера).

Колегія суддів зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано доказів розрахунку погодинної роботи адвоката та доказів проведення оплати за надані послуги правничої допомоги.

Таким чином, зазначені обставини ставлять під сумнів відомості, наведені в довідці адвоката та акті прийому-передачі наданої правничої допомоги у справі № 1.380.2019.002993 щодо понесених витрат у зазначеному розмірі.

Відтак, з огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що понесення позивачем витрат на правничу допомогу в межах даної справи у загальному розмірі 13200,00 грн в даному випадку не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 123, 134, 143, 243, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат шляхом стягнення з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. І. Мікула
Повний текст додаткової постанови складено 11.12.2019