Справа № 560/2148/19
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2148/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

11 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької митниці ДФС на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року (місце ухвалення рішення - м. Хмельницький, повний текст складено 12.09.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UА400000/2019/001352/2 від 25.04.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що митним органом не наведено, які саме складові митної вартості товару не підтверджуються документально та з яких саме підстав неможливе їх обчислення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА400000/2019/001352/2 від 25.04.2019.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці ДФС.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що за результатом опрацювання згенерованого АСАУР ризику щодо невідповідності заявленої декларантом вартості транспортного засобу вартості ідентичних товарів встановлено, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності, які ставлять під сумнів достовірність заявленої вартості автомобіля.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18.04.2019 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Рeugeot, модель 1007, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Вартість автомобіля визначена в розмірі 1200 євро, та зазначено у п.X договору, що продавець отримав від покупця ціну покупки у зазначеній сумі (а. с. 9-11).

Вартість транспортного засобу згідно рахунку-фактури від 18.04.2019 також становить 1200 Євро (а. с. 35-36).

Згідно митної декларації №UA400030/2019/016394 (далі - МД) до Хмельницької митниці ДФС було подано до митного оформлення Легковий автомобіль марки PEUGEOT, модель 1007, ідентифікаційний номер/номер кузова НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника - 4; призначення - пасажирський (для перевезення людей), тип двигуна бензиновий, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1587 см куб., що був у використанні, календарний рік виготовлення 2006, модельний рік виготовлення 2006. Виробник - PEUGEOT. Торговельна марка - PEUGEOT» (а.с. 57-58).

При цьому автомобіль заявлено декларантом за другорядним (резервним) методом визначення вартості (графа 43 МД - 6), за рівнем вартості 1574,6 євро (з яких вартість автомобіля 1511,6 євро, згідно висновку експерта від 25.04.2019 №1271, а також 63 євро витрат на транспортування, згідно калькуляції транспортних витрат б/н від 25.04.2019) (а. с. 42-48).

25.04.2019 митним органом, у зв`язку із спрацюванням АСАУР, відповідно до ч.3 ст.53 МК України для підтвердження правильності визначення митної вартості запропоновано надати додаткові документи, однак декларантом вказано про відсутність можливості надання таких (а.с. 33-34).

Хмельницькою митницею ДФС винесено рішення про коригування митної вартості від 25.04.2019 №UА400000/2019/001352/2. Підставою його прийняття вказано - неподання до митного оформлення документів, які підтверджують вартість товарів у відповідності до вимог ч.3 ст.368 МК України. У митного органу наявні докази недостовірності заявленої фактурної вартості товарів та складових вартості, передбачених статтею 368 МКУ, вартість даного товару нижча вартості ідентичних товарів, яка складає 3013 EUR. Визначено код МВВ митного органу - 6, загальну сума - 3013 євро (а. с. 29-30).

25.04.2019 Хмельницькою митницею ДФС було складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА400030/2019/01485 з таких причин: неподання до митного оформлення документів, які підтверджують числове значення складових митної вартості у відповідності до вимог п.3 cт.53 МКУ (а. с. 56).

Не погодившись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та недоведеності відповідачем правомірності прийнятих рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частина 4 статті 58 Митного кодексу України вказує, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України).

За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України слідує те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Судом встановлено, що митну вартість імпортованого транспортного засобу було визначено позивачем за другорядним методом за рівнем вартості 1574,6 євро (з яких вартість автомобіля 1511,6 євро, згідно висновку експерта від 25.04.2019 №1271, а також 63 євро витрат на транспортування, згідно калькуляції транспортних витрат б/н від 25.04.2019).

Водночас, відповідачем було проведено перевірку згідно інформаційного електронного довідника Super SCHWAСКЕ та встановлено вартість товару на рівні 3013 євро.

Вищезазначена інформація призвела до виникнення сумнівів у відповідача у правильності визначення митної вартості. При цьому, за результатами процедури консультування між митницею та декларантом не надано додаткову цінову інформацію.

Згідно статті 64 Митного кодексу України митну вартість товару було визначено за резервним методом, а за основу її визначення взято інформацію про ринкову вартість автомобіля з інтернет джерела електронного довідника Super SCHWAСКЕ.

З приводу використаної відповідачем при коригуванні митної вартості ціни з програмно-інформаційного комплексу SCHWACKE (3013 євро, а.с 76-77), то суд зазначає, що така оцінка була здійснена без безпосереднього технічного огляду (експертизи) щодо реального стану автомобіля, який, як свідчить висновок експертного товарознавчого дослідження (а.с 46), містить технічні ушкодження внаслідок експлуатації (зокрема, вказано, що КТЗ має складові частини, які потребують ремонту; сліди підтікання олив та пального; підвищена димність і шумність двигуна; пошкодження ЛФП, забруднення сидінь, салону).

Однак, відповідач жодним чином не аргументував наявність у Schwacke відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів. Не послався відповідач й на нормативно-правовий акт, відомчий наказ, міжурядову угоду чи міжнародний договір тощо, які б надавали права митним органам Державної фіскальної служби України замовляти та використовувати відповідну оцінку автомобілів.

Отже, колегією суддів не приймаються посилання апелянта на можливість використання програмного продукту "Schwacke", оскільки відповідач не обґрунтував підстави і правомірність використання у спірному випадку відомостей оціночної діяльності програмного продукту Schwacke.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не довів суду правомірності прийнятого ним рішення про коригування митної вартості товарів №UА400000/2019/001352/2 від 25.04.2019.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Хмельницької митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.