Справа № 826/7660/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10 грудня 2019 року м. Київ№ 826/7660/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглядаючи в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

треті особи 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія

«Атекс»

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

про визнання протиправним та скасування Наказу № 1809/5 від 06.06.2017р.,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києва перебуває позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участі наведених третіх осіб про визнання протиправним та скасування Наказу № 1809/5 від 06.06.2017р.

При цьому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2017 об`єднано до спільного розгляду та вирішення адміністративні справи № 826/7664/17 за позовом ОСОБА_1 та №826/7660/17 за позовом ТОВ «Мореплавне» про скасування наказу №1809/5 від 06.06.2017, присвоєно об`єднаним справам № 826/7660/17.

Ухвалою від 17.05.2018 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мореплавне» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування Наказу № 1809/5 від 06.06.2017р. залишено без розгляду.

За наслідками розгляду справи в судовому засіданні 05.06.2018 протокольною ухвалою, проголошеною без виходу до нарадчої кімнати, вирішено подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.

Під час розгляду справи в письмовому провадженні суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі через предметну не підсудність даного спору адміністративному суду, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договорів купівлі-продажу від 15.12.2015, ОСОБА_1 на праві власності належали наступні приміщення за адресою АДРЕСА_1 , а саме: №№604, 605, 616, 617, 635, 636, 637 (надалі - приміщення).

Передумовою звернення позивача до суду з даним позовом стало те, що на його думку, зазначені приміщення були незаконно перереєстровані на інших осіб.

Зокрема, 15.08.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна нотаріально посвідчила довіреність за реєстровим №793, видану від імені ОСОБА_1 на іншу особу. На підставі незаконно виданої, на переконання позивача, довіреності приміщення були передані до статутного капіталу ТОВ «РУБІН ІНВЕСТ».

У подальшому, між ТОВ «РУБІН ІНВЕСТ» та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «АТЕКС» був укладений Договір про припинення зобов`язань переданням відступного, посвідчений 31.08.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мельником Олександром Івановичем та зареєстрований в реєстрі за №556, на підставі якого право власності на приміщення перейшло до ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «АТЕКС».

У вересні 2016 відносно ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «АТЕКС» було порушено справу №904/12327/16 про банкрутство.

В подальшому, як зазначає позивач, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком Сергієм В`ячеславовичем були скасовані усі записи про послідовну реєстрацію права власності на приміщення за ТОВ «РУБІН ІНВЕСТ» та ТОВ БК «АТЕКС» та одночасно поновлено право власності на приміщення за ОСОБА_1

27.12.2016 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу приміщень, на підставі якого право власності на приміщення перейшло до ОСОБА_4

01.02.2017 між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (покупці) був укладений Договір купівлі-продажу приміщення, на підставі якого право власності на приміщення №616 у рівних частках перейшло до ОСОБА_2 та ОСОБА_3

20.03.2017 між ОСОБА_4 (продавець) та ТОВ «Мореплавне» (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу приміщень, на підставі якого право власності на приміщення №№ 604, 605, 617, 635, 636, 637 перейшло до ТОВ «Мореплавне».

04.05.2017 ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Міністерства юстиції України, у якій просив скасувати всі рішення державних реєстраторів щодо приміщень, прийняті з 09.08.2016 по 26.12.2016.

10.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «РУБІН ІНВЕСТ» та ТОВ «БК «АТЕКС» про оскарження усіх правочинів щодо приміщень, починаючи з видачі довіреності, та скасування всіх записів державних реєстраторів, внесених на підставі таких правочинів.

11.05.2017 ТОВ «БК «АТЕКС» в особі ліквідатора Венської О.О. також звернулось із скаргою до Міністерства юстиції України, в якій просило скасувати всі рішення державних реєстраторів щодо приміщень, прийняті з 26.12.2016 по 20.03.2017.

На підставі Висновку, складеного за результатами засідання Комісії, Міністерством юстиції України було видано Наказ №1809/5 від 06.06.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» (далі - Наказ), згідно з яким скарга ТОВ «БК «АТЕКС» була повністю задоволена.

Не погоджуючись з правомірністю наказу №1809/5, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В контексті наведеного, суд приймає до уваги наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі положень п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Слід зазначити, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ, необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що виникнення спірних правовідносин у даній справі зумовлено незгодою ОСОБА_1 не із самим по собі із Висновком Комісії з розгляду скарг та наказом Міністерства юстиції України № 1809/5 від 06.06.2017, а із переходом права власності на приміщення до іншої особи - ТОВ «БК «Атекс». При цьому, як свідчать матеріали справи, між даними особами існує справ про право власності на нерухоме майно - приміщення.

Тобто, на переконання суду, позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Наслідком поновлення таких прав, може бути відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності на приміщення за ОСОБА_1 .

Ураховуючи те, що позовні вимоги в даній справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття ТОВ «Рубін Інвест» і ТОВ «БК «Атекс» зареєстрованого права власності на приміщення, і можуть впливати на майнові права та інтереси, як позивача, так і третіх осіб, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Фактично, за позовними вимогами про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, за наслідком задоволення яких, приводять до вирішення питання про право власності на приміщення за позивачем.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17.

При цьому, варто врахувати, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції».

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не погодитись із запропонованим підходом.

Суд переконаний, що цей спір не може бути вирішено у межах розгляду адміністративної справи, оскільки потребує оцінки правомірності не лише наказу Міністерства юстиції України на предмет дотримання процедури його прийняття (дотримання строку на звернення зі скаргою, обставини повідомлення всіх заінтересованих осіб про дату та час розгляду скарги), але й правомірності набуття права власності на приміщення та відповідних реєстраційних дій на предмет їх відповідності нормам матеріального права.

За таких обставин, розгляд адміністративної справи окремо щодо лише наказу Міністерства юстиції, яким скасовано певні реєстраційні дії, може призвести до ситуації, коли реєстраційні записи у Єдиному державному реєстрі не будуть співпадати з юридичними фактами, на підставі яких вони вчинені, а отже, й не будуть відображати реальний правовий стан. Це може поставити під сумнів офіційність та достовірність відомостей реєстру, а отже, підірвати довіру до нього та держави, яка забезпечує його ведення.

Суд також не залишає поза увагою й те, що може виникнути конфлікт між судовими рішеннями, що може призвести до правової невизначеності та ускладнення захисту порушених прав. Зважаючи на суттєвість цього ризику, суд відзначає, що спірні правовідносини є неподільними і правова оцінка наказу Міністерства юстиції України на предмет дотримання процедури не може превалювати над оцінкою наявності в заінтересованих осіб права власності на приміщення.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на приміщення. За аналогічних обставин Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а дійшла висновку, що з огляду на суб`єктний склад сторін спору його слід розглядати за правилами господарського чи цивільного судочинства, залежно від обраного позивачем способу захисту порушеного права. Суд не вбачає підстав для відступлення від даної позиції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 238, 239, 243, 248 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими статтями 294-297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович