Справа № 240/6005/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6005/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Євген Юрійович

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

10 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року (ухвалу постановлено суддею Романченко Ю.Є. в м.Житомир, повний текст ухвали складено 18 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, у якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Бердичівського МРВ ДВС Луженецького П.В. від 10.09.2018 (ВП № 23964745) про накладення на нього, ОСОБА_1 , штрафу на користь ОСОБА_2 у розмірі 25952,55 грн, що становить 50 % від суми боргу 51905,09 грн;

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Бердичівського МРВ ДВС Луженецького П.В. від 10.09.2018 (ВП № 23964745) про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 10 % від суми зобов`язання, що складає 5190,50 грн.

До суду першої інстанції позивач разом із позовом подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій просив поновити йому строк на звернення до суду щодо оскарження постанови головного державного виконавця Бердичівського МРВ ДВС Луженецького П.В. від 10.09.2018 (ВП №23964745) та постанови головного державного виконавця Бердичівського МРВ ДВС Луженецького П.В. від 10.09.2018 (ВП №23964745) з огляду на поважність причин пропуску такого строку, оскільки позивач вчинив ряд дій щодо досудового врегулювання спору.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з тих підстав, що вказаний спір не відненсено до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року, - скасовано, матеріали адміністративного позову направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року відкрито провадження у адміністративній справі №240/6005/18.

11.07.2019 до суду першої інстанції від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо строків звернення до суду, де зазначено, що в день прийняття відповідачем (10.09.2018) постанов про накладення на ОСОБА_1 штрафу на користь ОСОБА_2 та про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору, позивачем подано заяву про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з травня 2011 року по вересень 2018 року. Однак відповідь на дану заяву не надано до цього часу. 12.09.2018 позивач подав заяву про надання розгорнутого розрахунку заборгованості по аліментах, відповідь на яку надано листом від 19.10.2018. А листом від 20.11.2018 на запит адвоката, надано довідку без відображення нарахувань зі сплати аліментів за попередні періоди. 28.11.2018 в порядку ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" позивач надіслав скаргу у виконавчому провадженні. Листом від 03.12.2018 позивачу відмовлено у задоволенні даної скарги. На думку представника позивача, вказані дії свідчать як про вжиття позивачем заходів щодо досудового врегулювання спору, так і про вчинення дій щодо збору відповідних доказів для належної підготовки та подачі позовної заяви, а отже є підтвердженням поважності причин пропуску строків звернення до суду.

З урахуванням змісту позовних вимог та додаткових пояснень представника позивача щодо строків звернення до суду, 11 липня 2019 року 2019 року Житомирський окружний адміністративний суд постановив ухвалу, якою позов ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця залишив без розгляду з підстав пропуску строку строку звернення до суду.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Крім того, в апеляційній скарзі як на підставу поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач наводить факт його звернення до відповідного підрозділу виконавчої служби з проханням надати розрахунок суми накладеного штрафу, а також підстави його нарахування. Також зазначає, що оскаржував дії державного виконавця до начальника відповідного підрозділу виконавчої служби та отримав відповідь на скаргу 03 грудня 2018 року. На думку позивача, вказані дії свідчать про те, що він скористався можливістю досудового вирішення спору, а тому строк звернення до суду повинен обчислюватися з дня вручення йому рішення за результатами розгляду його звернення.

В судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Особиста участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до приписів п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судами, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у Бердичівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває на виконанні виконавче провадження №23964745 з виконання виконавчого листа №2-2846, виданого 21.12.2010 Бердичівським міськрайонним судом про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку.

10 вересня 2018 року головним державним виконавцем Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в межах виконавчого провадження № 23964745 прийнято ряд постанов, а саме:

- постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 5190,50 грн;

- постанову про накладення штрафу, якою відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь ОСОБА_2 у розмірі 25952,55 грн.

Постанови отримано ОСОБА_1 12.09.2018, про що свідчить напис та підпис про їх отримання на супровідних листах від 10.09.2018 (а.с. 75-76).

Вважаючи вказані постанови незаконними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив установлений частиною другою статті 287 КАС України спеціальний строк звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частин першої, другої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду:

1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;

2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення особи до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може, встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996 р., Девеєр проти Бельгії, рішення від 27.02.1980 р.).

Пунктом 9 частиною 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 10.09.2018 (вручена позивачу 12.09.2018), скерувавши такий позов до суду засобами поштового зв`язку 13.12.2018.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, щодо того, що позивачем позов про оскарження постанов відповідача від 10.09.2018 про стягнення виконавчого збору в сумі 5190,50 грн. та про накладення штрафу в розмірі 43084,40 грн. подано до суду після закінчення десятиденного строку звернення до суду з таким позовом, встановленого КАС України.

У свою чергу, підстави пропуску строку на звернення до суду, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду та в додаткових поясненнях щодо досудового врегулювання спору, не можуть бути визнані судом поважними оскільки положеннями спеціальної процесуальної норми, якою врегульовані строки на звернення до суду з позовом до державного виконавця, не передбачена можливість відстрочення таких строків з врахуванням часу на досудове врегулювання спору.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що постанова від 10.09.2018 ВП №23964745 та від 10.09.2018 ВП № 23964745 були вручені ОСОБА_1 особисто 12.09.2018 та виконані боржником. При цьому зазначено, що твердження ОСОБА_1 щодо незрозумілості підстав нарахування штрафу та про те, що до 10.09.2018 йому не було відомо про заборгованість зі сплати аліментів за минулі періоди не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 10.03.2018 направлялись попередження, в якому зазначалась заборгованість по сплаті аліментів та виклик, з вимогою з`явитися до Відділу та погасити заборгованість. Під час візитів позивача, було обраховано та доводено до відома позивача сума заборгованості по сплаті аліментів.

Відтак, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду вірно застосував положення частини другої статті 123 КАС України з урахуванням пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, а доводи апеляційної скарги не викликають сумніву щодо правильності застосування чи іншого тлумачення вказаних норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що викладена Верховним Судом, зокрема, в ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №807/486/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 грудня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.