Справа № 160/2670/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/2670/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року (суддя Єфанова О.В., повний текст складено 19.07.2019р.) та додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі №160/2670/19 за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

в с т а н о в и В :

КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося до суду з позовом в якому просило:

визнати протиправним та скасувати Припис Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 06.09.2018 до Акту позапланової перевірки дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів від 06.09.2018 №001023;

визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення стягнень від 03.10.2018 за №10;

визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення стягнень від 19.11.2018 за №18.

В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на безпідставність висновків органу державного контролю щодо порушення підприємством вимог Закону України «Про захист прав споживачів», в частині обліку спожитих послуг (водопостачання) не за показаннями приладу обліку, а за нормами споживання. Позивач посилався на те, що оскільки споживач послуг своєчасно не здійснив повірку приладу обліку, то підприємством правомірно нараховувалася плата за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню за встановленими нормами споживання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року позов задоволено.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржувані рішення відповідачем прийнято за наслідками проведеної позапланової перевірки, на підставі звернення ОСОБА_1 , щодо дотримання відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Перевіркою встановлено те, що протягом 2008-2014рр. відповідачем нараховувалася плата за

надані гр.. ОСОБА_1 послуги по водопостачанню та водовідведенню за встановленими нормами споживання, а не за даними приладу обліку. Вказані обставини стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних у цій справі рішень.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій позивача, оскільки споживачем не було здійснено повірку приладу обліку. З приводу аргументів відповідача про те, що обов`язок контролювати, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку покладався на позивача, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки до складу затверджених тарифів по водопостачанню та водовідведенню не було включено витрат на повірку засобів обліку, то такий обов`язок у відповідача не виникав.

З цих підстав суд вказав на неправомірність оскаржуваних припису та постанов про застосування до відповідача штрафних санкцій.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати, у вигляді витрат на правничу допомогу, у розмірі 6000,0грн.

Не погодившись з рішенням суду та додатковим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності оскаржуваних у цій справі рішень органу державного контролю. Скаржник вказує на те, що законодавством, яке регулює сферу надання житлово-комунальних послуг, обов`язок по проведені повірки квартирних засобів обліку покладено на постачальника послуг, у зв`язку з чим у позивача був наявний обов`язок самостійно вжити дій щодо своєчасної повірки приладу обліку споживача. З цього приводу відповідач також вказує на те, що посилання суду першої інстанції на відсутність у складі тарифів витрат на проведення повірки засобів обліку, не може свідчити про відсутність такого обов`язку у позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду та додаткове судове рішення залишити без змін з огляду на їх законність і обґрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області в період з 31.08.2018 по 06.09.2018 на Комунальному підпри ємстві Дніпроводоканал Дніпровської міської ради була проведена позапланова перевірка щодо додержання су б`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів.

Позапланова перевірка проводилась на підставі скарги споживача ОСОБА_1 щодо перерахування сум нарахування за послуги централізо ваного водопостачання та водовідведення відповідно до фактичних показань квар тирного водоміру.

За результатами перевірки складено Акт від 06.09.2018 № 001023 в якому зазначено наступне:

В ході перевірки встановлено, що до січня 2008 року нарахування за спожиту воду здійснювались гр. ОСОБА_1 на підставі даних приладу обліку холодної води. З січня 2008 року до жовтня 2014 року нарахування здійснювались за нормами у зв`язку із закінченням строку повірки приладу обліку води у помешканні гр. ОСОБА_1 В 2014 році прилад обліку було знову взято на облік у зв`язку із здійсненням повірки. Відповідно до Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, а саме 2008 рік) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування, монтаж) зазначених ЗВТ здійснюється за рахунок підприємств, що здійснюють надання послуг з водопостачання. Зазначені положення щодо повірки ЗВТ за рахунок виконавців послуг викладені у п. 9 Правил надання послуг з централізованого водопостачання, затверджених постановою КМУ від 21.072005 №630, далі - Правила. Відповідно до п. 32 виконавець зобов`язаний контролювати міжповірочні інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування, монтаж; обов`язок проводити повірку виконавцем встановлений 4 19 договору про надання послуг із споживачем. У зв`язку із невиконанням вищезазначених норм законодавства спричинило нарахування споживачу більшого об`єму послуг, ніж в середньому використовувалось за період зняття показань з приладів обліку.

За наслідками проведеної перевірки Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області винесено припис від 06.09.2018, яким зобов`язано усунути порушення умов договору та правил надання послуг.

Також 03 жовтня 2018 року начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області Паращенком В. відносно КП Дніпроводоканал на підставі Акту перевірки від 06.09.2018 № 001023 винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України Про захист прав споживачів за № 10, якою накладено штраф у розмірі 8188,88 грн.

Крім цього, 19 листопада 2018 року першим заступником начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області Потоцьким О. від носно КП Дніпроводоканал за невиконання припису від 06.09.2018 до Акту пере вірки від 06.09.2018 № 001023 винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України Про захист прав споживачів за № 10, якою накладено штраф у розмірі 340,00 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно із ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон №1875, який був чинним на час надання позивачем послуг у 2008-2014рр.) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно із ч.1 Закону №1875 виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

В подальшому до ст..19 Закону №1875 внесено зміни та частиною 5 цієї статті було передбачено те, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно із п.1 ч.1 ст.20 Закону №1875 споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (Закон N113/98-ВР, 11.02.1998, який був чинним на час надання позивачем послуг у 2008-2014рр.) порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідно до п.9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ N 630 від 21.07.2005, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Згідно із пп.4 п.32 Порядку №630 виконавець зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Отже положеннями вказаних норм права, які регулювали порядок періодичної повірки засобів обліку у період надання позивачем послуг 2008-2014рр., було визначено те, що обов`язок по контролю міжповіркових інтервалів покладено на виконавця, як і визначено те, що періодична повірка проводиться за рахунок виконавця.

При цьому п.15 Правил №630 передбачено те, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку:

з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Отже плата за послуги згідно з нормативами (нормами) споживання може мати місце лише у випадку несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню.

Вказане обмеження щодо плати за послуги згідно з нормативами (нормами) споживання визначено і п.10 Порядку №630, відповідно до якого:

Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

В подальшому до п.10 Порядку №630 внесено зміни, якими було передбачено справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Вказані зміни обумовлені тим, що пункт 16 Порядку №630, на який йдеться посилання у п.10 Порядку №630, не містив у собі абзацу п`ятого, такий абзац містили положення п.15 Порядку №630.

Отже суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що нарахування КП «Дніпроводоканал» споживачу плати за надані послуги з водопостачання та водовідведення згідно з нормативами (нормами) споживання, після спливу терміну повірки приладу обліку, є неправомірним.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи позивача про те, що нарахування плати за надані послуги з водопостачання та водовідведення згідно з нормативами (нормами) споживання відповідає положенням п.21 Порядку №630.

Так відповідно із п.21 Порядку №630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Отже вказана норма визначає порядок нарахування плати за наданні послуги у випадку відсутності засобу обліку води. Але у спірному випадку у споживача був наявний прилад обліку води і він не мав несправностей, що не підлягали усуненню (п.10, 15 Порядку №630).

Необгрунтованими суд апеляційної інстанції вважає і посилання позивача на постанову Бабушкінського районного суду від 12.12.2018р. по справі №200/16791/18.

Так вказаною постановою суду скасовано постанову ГУ Держпродспоживслужби від 03.10.2018р. №17 про притягнення начальника дільниці КП «Дніпроводоканал» до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.155 КУпАП.

Скасовуючи рішення ГУ Держпродспоживслужби від 03.10.2018р. №17 суд виходив з того, що до складу тарифу КП «Дніпроводоканал» не входили витрати на даний вид послуг. у зв`язку з чим порушення прав споживачів підприємство не допускало.

В той же час, обставини, які встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення, не вказують на те, що підприємство мало право нараховувати споживачам плату згідно з нормативами (нормами) споживання, що стало підставою для висновків органу державного контролю про порушення позивачем прав споживача, які є предметом розгляду у цій справі.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки органу державного контролю про недотримання позивачем вимог вищенаведених норм права, що призвело до надання споживачу послуг неналежної якості, а саме нарахування споживачу більшого об`єму послуг, що призвело до нарахування більшої оплати за такі послуги.

При цьому той факт, що у періоді 2008-2014рр. споживачу нараховувалася плата за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання, позивачем не заперечувався та підтверджується особовим рахунком споживача (а.с.147).

Посилання суду першої інстанції на те, що витрати, пов`язані з проведенням повірки лічильників не були включені у тарифи послуг, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вказане не звільняло виконавця (КП «Дніпроводоканал») від виконання обов`язку по проведенню чергової перевірки квартирних засобів обліку та, головне, не давало КП «Дніпроводоканалу» підстав для нарахування споживачу плати за наданні послуги по водопостачанню та водовідведенню згідно з нормативами (нормами) споживання.

Отже суд апеляційної інстанції вважає правомірним припис органу державного контролю, яким зобов`язано позивача усунути порушення правил надання послуг водопостачання та водовідведення.

Погоджується суд апеляційної інстанції і з постановою відповідача від 19.11.2018р. №18 про накладення стягнення у розмірі 340,0грн.

Згідно із п.9 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» невиконання або несвоєчасне виконання припису посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, про усунення порушень прав споживачів - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки позивач не усунув порушення правил надання послуг водопостачання та водовідведення, у строк який визначено у приписі, відповідач правомірно застосував до позивача санкції, які передбачені п.9 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів».

В той же час суд апеляційної інстанції не може погодитися з правомірністю постанови відповідача №10 від 03.10.2018р.

Зі змісту вказаного рішення відповідача вбачається, що його прийнято на підставі п.11 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.11 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже штрафні санкції, згідно з вказаною нормою права, розраховуються виходячи із вартості наданих послуг.

Розраховуючи штрафні санкції відповідач прийняв до уваги спірні суми нарахованої оплати, які за його ж позицією не відповідали фактичному обсягу наданих споживачу послуг. Тобто, виходячи з позиції відповідача, яка полягає у неправомірності нарахування споживачу плати за послуги виходячи із нормативами (нормами) споживання та з якою погодився суд апеляційної інстанції, розрахунок штрафних санкцій мав бути зроблений із вартості фактично наданих споживачу послуг.

Оскільки відповідачем не було визначено фактично надані споживачу послуги з водопостачання та водовідведення у 2008-2014рр., а штрафні санкції розраховано із спірної суми нарахованої оплати, то постанову №10 від 03.10.2018р. не можливо визнати обґрунтованою.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, а саме про визнання неправомірним та скасування постанови відповідача від №10 від 03.10.2018р.

Відповідно із ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позову, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1921,0грн. виходячи із задоволеної позовної вимоги майнового характеру рішення про застосування штрафу у розмірі 8188,88грн.

Щодо витрат на правничу допомогу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Частиною дев`ятою статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано укладений договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Лекс Таліон» від 02.01.2019р., акти здачі-приймання наданих послуг, платіжні доручення.

За наслідками розгляду справи судом першої інстанції, враховуючи задоволення позову, стягнуто на користь позивача частково понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6000грн., визнавши їх співмірними із ціною позову.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції частково задовольнив заявлений позов, при цьому, приймаючи до уваги те, що за наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції не погодився з правовою позицією позивача щодо суті спірних відносин, а підставою для скасування рішення відповідача від 03.10.2018р. №10 стала необґрунтованість визначення самого розміру штрафних санкцій, в той же час, враховуючи і те, що позивач звертався до суду за захистом своїх інтересів та відповідно поніс витрати на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає, що співмірним та розумним розміром таких витрат, які можуть бути стягнуті на користь позивача, є 1000,0грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року та додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі №160/2670/19 скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Постанову про накладення стягнень, передбачених ст..23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 03.10.2018р. №10 визнати неправомірною та скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області судові витрати на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради у розмірі 2921,0грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, визначені ст.329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 12.12.2019р.

Повний текст постанови складено 13.12.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк