Справа № 400/1332/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1332/19
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Шляхтицького О.І. та Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на його користь індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року в сумі 62 816,38 грн.

В судовому засіданні 18 червня 2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд протокольною ухвалою суд ухвалив залучити до участі у даній справі у якості співвідповідача - Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) з огляду на те, що в період з 01 січня 2016 року по 10 лютого 2016 року позивач проходив службу в Військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення був задоволений частково. Суд вирішив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 в частині не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2016 року по 10 лютого 2016 року та стягнути спірну індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 10 лютого 2016 року по 10 лютого 2016 року в сумі 3172, 63 грн.; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 10 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року та стягнути спірну індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 10 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року в сумі 59 643, 75 грн.. В решті позовних вимог було відмовлено.

На зазначене рішення суду Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно наказу командування Військово-Морських сил Збройних сил України № 33 від 11 квітня 2012 упродовж з 11 квітня 2014 року по 10 лютого 2016 року позивач проходив військову службу на посаді помічника начальника центру з фінансово-економічної роботи начальника фінансово- економічної служби військової частини НОМЕР_3 (у подальшому надано умовне найменування військова частина НОМЕР_2 ).

Відповідно до наказу командування Військово-Морських сил Збройних сил України № 188 від 28 грудня 2015 року позивач з 10 лютого 2016 року по час звернення до суду проходив військову службу за контрактом на посаді помічника командира бригади з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 .

На думку позивача, у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачами здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року неправильно нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, що підтверджується роздруківкою нарахувань та утримань за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

09 квітня 2019 року позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року в сумі 62 816, 38 грн..

Однак, листом від 12 квітня 2019 року №691 відповідач відмовив позивачу у виплаті індексації за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у зв`язку з відсутністю механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на проведення індексації грошового забезпечення, оскільки на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, з аналізу спірного рішення суду першої інстанції вбачається, що останнє стосується прав та обов`язків апелянта лише в частині виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 10 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року, а тому саме в цій частині суд апеляційної інстанції переглядає спірне рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.2 та 3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі Закон) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 Закону).

Положеннями ст.4 Закону визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону №1282 визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п.5 Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

З наведеного можна дійти висновку, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається імперативний обов`язок проводити індексацію заробітної плати, в тому числі у вигляді грошового забезпечення, у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Наведені висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 грудня 2018 року справа №825/874/17, в якій касаційним судом зазначено, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Стосовно розміру спірної індексації грошового забезпечення колегія суддів зазначає, що положеннями ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ст.72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

За змістом ст.77 КАС України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Так, на підтвердження власної правової позиції в частині розміру індексації ОСОБА_1 надав суду розрахунок індексації грошового забезпечення за відповідний період.

Судом апеляційної інстанції шляхом направлення запиту та з метою повного та всебічного розгляду даної справи запропоновано апелянту надати розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (в межах спірних сум по даній справі) за період з 10 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року, який було отримано адресатом 22 листопада 2019 року (а.с.46 т.3).

Разом з тим, станом на даний час Військовою частиною НОМЕР_1 на вказаний жодної відповіді не надано та розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (в межах спірних сум по даній справі) не представлено.

Також протягом розгляду справи відповідачем - апелянтом не було надано і будь-яких заперечень щодо розрахунку заборгованості з виплати індексації, здійсненого позивачем.

Крім того, посилання ВЧ НОМЕР_1 на відсутність коштів для виплати індексації судом не приймається до уваги, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Крім того, посилання апелянта на наявність ознак злочину в діях позивача та наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів також не приймає до уваги, оскілки вказані обставини не є предметом даних спірних правовідносин, в рамках яких досліджується питання виключно наявність/відсутність у позивача права на проведення індексації грошового забезпечення за відповідний період та стягнення такої індексації грошового забезпечення.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача (в частині досліджуваних) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Шляхтицький О.І. Семенюк Г.В.