Справа № 420/5982/19
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5982/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання зняти з обліку,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 06 листопада 2018 р. Головного Управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 23785,08 гривень;

зобов`язати Головне Управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області зняти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з обліку платників податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Відповідно до п. 4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 -VI від 08.07.2010 року, платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 2 статті 5 зазначеного Закону передбачено, що взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Тобто, єдиний соціальний внесок повинні сплачувати фізичні особи-підприємці, які зареєстровані Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та які проваджують підприємницьку діяльність.

У 1997 році позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та отримав в Коломийській міській раді Івано-Франківської області Свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, на підставі Закону України «Про підприємництво» .

Так як позивач не здійснював ніякої підприємницької діяльності, то протягом одного місяця з моменту реєстрації припинив свою діяльність, шляхом подання заяви до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здачі оригіналу Свідоцтва про державну реєстрацію СПД.

Державна податкова інспекція в місті Коломия була сповіщена про припинення мною підприємницької діяльності ще у 1997 році.

З 1997 року по теперішній час ОСОБА_1 не займається підприємницькою діяльністю і не подає звіти та декларації до фіскальних органів.

В червні 2000 року позивач був знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , де фактично проживає до теперішнього часу.

24.05.2001 року позивач отримав в ДПА у Центральному районі м. Одеси довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, де зазначено що в державному реєстрі фізичних осіб внесені відомості про присвоєння ідентифікаційного номеру ще 26.03.1997 р., під час проживання в м. Коломия.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 10.07.2010 року №2390 в первинній редакції п. 2,4 Перехідних положень зазначено, що:

«Процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними».

09 серпня 2019 року Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області було винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-58568-52, відповідно до якої Позивач повинен сплатити до бюджету недоїмку з Єдиного соціального внеску у сумі 23785,08 гривень. Вказана недоїмка виникла станом на 31 липня 2019 року.

Зазначену вимогу позивач отримав 30.09.2019 р.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не здійснював заміну Свідоцтва про державну реєстрацію СПД - фізичної особи на Свідоцтво про державну реєстрацію ФОП, не подавав реєстраційну картку до органів державної реєстрації на підтвердження своєї підприємницької діяльності, тому не є фізичною особою підприємцем, та не є платником ЄСВ в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому відповідачем безпідставно нараховано борг по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 23785,08 грн.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 15.10.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без призначення судового засідання.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником відповідача Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 28.10.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером Одеса ЦОКК 419.

18.11.2019 року за вх. №43134/19 представником Головного управлінням ДФС в Івано-Франківській області Юрчук Ю.В. (за довіреністю) надано відзив на адміністративний позов.

Відзив обґрунтованим наступним.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (частина 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно даних інформаційної системи контролюючого органу, сума заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску становила станом на: 09.02.2018 р. - 8 448 грн.; 19.04.2018 р. - 10 905,18 грн.; 19.07.2018 р. - 13 362,36 грн.; 19.10.2018 р. у розмірі 15 819,54 грн.; 21.01.2019 р. - 18 276,72 грн.; 19.04.2018 р. - 21 030,90 грн.; 19.07.2018 р. - 23 785,08 грн., що підтверджується витягом з облікової картки ОСОБА_1 по єдиному внеску.

Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. тих, які обрали спрощену систему оподаткування, крім фізичних осіб-підприємців віднесених до першої групи платників єдиного податку, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Заборгованість виникла у зв`язку з несплатою позивачем сум єдиного внеску за 2017 рік, 2018 рік та І квартал 2019 р., в тому числі: за 2017 р. (704 грн. * 12 місяців = 8 448 грн.), за 2018 р. (819,06 грн. * 12 місяці = 9 828,72 грн.), за І-ІІ квартал 2019 р. (918,06 * 6 місяців = 5 508,36 грн.)

Загальна сума боргу за вказаними нарахуваннями становить 23785,08 грн.

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 09.08.2019 року, яку надіслано рекомендованим листом позивачу.

ОСОБА_1 зазначив, що з 1997 року по теперішній час не займається підприємницькою діяльністю

Слід зазначити, що дані про зняття з обліку фізичної особи - підприємця як платника податків та як платника єдиного внеску передаються контролюючим органом до ЄДР та оприлюднюються на порталі електронних сервісів ЄДР.

З огляду на зазначене, після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.

ОБСТВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

З 29.10.1997 року позивач знаходився на обліку у Коломийській ДПІ Коломийського управління Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (м. Коломия).

09.08.2019 року Головним Управлінням Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області сформовано вимогу №Ф-58568-52 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої станом на 31.07.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить 23785,08 грн.

Вимога №Ф-58568-52 від 09.08.2019 року направлена на поштову позивача за рекомендованим листом 25.09.2019 року відповідно поштового відправлення за трек-номером Коломия-3 №336.

Відправлення за №336 (вимога №Ф-58568-52 від 09.08.2019 року) отримано особисто ОСОБА_1 30.09.2019 року.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2-3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір в даній справі виник у зв`язку із формуванням та направленням податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) через несплату єдиного соціального внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ЄСПЛ, розглядаючи податкові спори, застосовує ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка гарантує право на мирне та вільне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.2. ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-12 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідачем не надано доказів внесення відомостей щодо позивача до реєстру страхувальників.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (п.4 ч.1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

З матеріалів справи вбачається, що 29.10.1997 року Коломийською міською радою позивача зареєстровано фізичною особою підприємцем.

З цього ж дня (29.10.1997 року) позивача взято на обліку у Коломийській ДПІ, Коломийського управління Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області відповідно картки реєстраційних даних. Наданої відповідачем.

У адміністративному позові ОСОБА_1 зазначив, що, оскільки, він не здійснював ніякої підприємницької діяльності, то протягом одного місяця з моменту реєстрації припинив свою діяльність, шляхом подання заяви до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здачі оригіналу Свідоцтва про державну реєстрацію СПД.

Державна податкова інспекція в місті Коломия була сповіщена про припинення підприємницької діяльності ще у 1997 році.

Проте, у картці реєстраційних даних не міститься жодної відмітки про припинення позивачем підприємницької діяльності.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою відповідно до ч.8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

В матеріалах справи наявний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №24198824 від 04.01.2019 року, виготовлений КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», який підтверджує відсутність у Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гайдамака О.Г.

За результатами безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за запитами (ІПН позивача) та за ПІБ позивача, жодної інформації не знайдено.

06.12.2016 року Законом України № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено низку змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набувають чинності з 01.01.2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Як зазначає відповідач, заборгованість виникла у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 сум єдиного внеску за 2017, 2018 роки та два квартали 2019 року у загальному розмірі 23785,08 грн.

Тобто, податковий орган нараховує заборгованість починаючи тільки з 01.01.2017 року, тобто після набрання чинності Законом України №1774.

Відповідно до ч.3 розділу 6 Порядку стягнення заборгованості з платників Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953), органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4 (відносно позивача), 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (п.4 ч.3 розділу 6 №449).

Тобто, із зазначеного вбачається, що вимога про сплату боргу формується за сукупності підстав - актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Суд критично ставиться до наданої відповідачем копії картки платника податків (витяг з АІС ДФС України «Податковий блок»), оскільки, в ній відображені лише операції з 09.02.2018 року по 30.09.2019 року та загальна сума заборгованості складає 23785,8 грн., хоча при розрахунку заборгованості податковим органом врахована несплата внеску і за 2017 рік.

Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 % до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Так, відповідачем у відзиві розраховано, що мінімальна сума єдиного внеску для за 2017 рік складатиме 704 грн., відповідно за 2017 рік заборгованість по несплаті внеску складає 704 грн.*12 міс. та дорівнює 8448 грн.

Мінімальна сума єдиного внеску для за 2018 рік складатиме 819,06 грн., відповідно за 2018 рік заборгованість по несплаті внеску складає 819,06 грн. * 12 міс. та дорівнює 9 828,72 грн.

Мінімальна сума єдиного внеску для за 2019 рік складатиме 918,06 грн., відповідно за два квартали 2019 року заборгованість по несплаті внеску складає: 918,06 * 6 міс. та дорівнює 5 508,36 грн.

Відповідно до позицій відповідача, ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати єдиний внесок саме з 01.01.2017 року та заборгованість зі сплати внесків повністю включає весь 2017 про що зазначає сам відповідач.

При цьому, інформації АІС ДФС України «Податковий блок» за 2017 рік Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області не надано.

Згідно п.1 розділу 7 Фінансові санкції Інструкції №449 передбачає, шо за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Суд акцентує увагу відповідача, що ним не надано до суду розрахунок санкцій, відповідно до Інструкції №449.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області не доведено наявність у позивача обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, а відтак, винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) у сумі 23785,08 гривень підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача зняти позивача з обліку платників податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів.

Частиною 4, 5 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення юридичної особи та її відокремленого підрозділу, відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації, представництва, філії іноземної благодійної організації, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є підставою для зняття їх з обліку в органах державної статистики, державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України та/або вчинення інших дій відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру таких відомостей:

дата та номер запису про зняття з обліку юридичної особи, її відокремленого підрозділу, відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації, представництва, філії іноземної благодійної організації та фізичної особи - підприємця - у день отримання відомостей про державну реєстрацію припинення юридичної особи та її відокремленого підрозділу, відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації, представництва, філії іноземної благодійної організації, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588 затверджено Порядок обліку платників податків та зборів» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 року за №1562/20300), який розроблений відповідно до Податкового кодексу України з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах (Порядок №1588 - далі).

Розділ X Порядку №1588 Переведення платника податків на обслуговування з одного контролюючого органу до іншого (взяття на облік/зняття з обліку) регулює питання зняття з обліку платника податків.

У разі проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження або місця проживання платника податків, внаслідок якої змінюється адміністративно-територіальна одиниця та контролюючий орган, в якому на обліку перебуває платник податків (далі - адміністративний район), а також у разі зміни податкової адреси платника податків, контролюючими органами за попереднім та новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків проводяться процедури відповідно зняття з обліку/взяття на облік такого платника податків (пункт 10.1. Порядку №1588).

Підставою для зняття з обліку платника податків в одному контролюючому органі і взяття на облік в іншому є надходження хоча б до одного з цих органів даних, що свідчать про належну державну реєстрацію таких змін органами державної реєстрації (10.2. Порядку №1588)

Пунктом 10.3. Порядку №1588 встановлено, що платник податків, для якого законом установлені особливості його державної реєстрації та відомості щодо якого не містяться в Єдиному державному реєстрі, зобов`язаний у десятиденний строк від дня реєстрації зміни місцезнаходження (місця проживання), пов`язаної із зміною адміністративного району, подати контролюючому органу за новим місцезнаходженням заяву за формою № 1-ОПП, або за формою № 1-РПП, або за або за формою № 1-РПП, або за формою № 5-ОПП.

Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи;

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», для державної реєстрації включення відомостей про фізичну особу - підприємця, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру.

З облікової картки платника податків, вбачається, що першочергово державну реєстрацію ОСОБА_1 здійснено 29.10.1997 року (номер державної реєстрації 911).

З того часу позивач перебував на обліку у Коломийській ДПІ Коломийського управління Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (м. Коломия).

Тобто, із вищезазначеного вбачається, що державну реєстрацію позивача здійснено до 1 липня 2004 року, а відтак відомості щодо нього не містяться в Єдиному державному реєстрі.

А згідно пункту 10.3. Порядку №1588 позивач повинен звернутися контролюючого органу із заявою встановленої форми.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до податкового органу в результаті зміни місця проживання із заявою про зняття з обліку.

Відповідно до пункту 10.4. Процедури переведення платника податків шляхом взяття на облік/зняття з обліку (зміни основного місця обліку) розпочинаються та проводяться контролюючими органами у разі надходження хоча б одного з таких документів:

відомостей державного реєстратора про внесення змін до відомостей про місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

заяви за формою № 1-ОПП, або за формою № 1-РПП із позначкою «Зміна місцезнаходження, пов`язана із зміною адміністративного району, або включення/невключення до Реєстру ВПП», або за формою № 5-ОПП із позначкою «Зміна місця проживання, пов`язана із зміною адміністративного району», поданої платником податків до контролюючого органу за новим місцезнаходженням.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В свою чергу, позивачем не надано доказів звернення із відповідною заявою до податкового органу, що свідчить про недотримання останнім встановленої законом правової процедури.

Відтак, вимога про зняття позивача з обліку платників податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів задоволенню не підлягає, оскільки такому зняття повинна передувати процедура, ініціатором якої є саме позивач.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (п.3, п.4 ст. 90 КАС України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАСУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п. 30).

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 суми судового збору (за задоволену вимогу), оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була «неминучою», так як сплати судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 12,139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 06 листопада 2018 р. Головного Управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 23785,08 гривень;

У задоволенні вимоги про зобов`язання Головного Управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області зняти Гайдамака Олександра Георгійовича РНОКПП НОМЕР_1 з обліку платників податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 суми судового збору за подання адміністративного позову (за задоволену позовну вимогу) за:

квитанцією №21 від 09.10.2019 року у сумі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку: НОМЕР_2, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, - адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20, засоби зв`язку: (0342) 77 19 00, (0342) 77 19 10, електронна пошта:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.