Справа № 260/301/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11224/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Майор А.Є.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2019р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській обл. про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Луцович М.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 08 год. 33 хв. 16.09.2019р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 20.09.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

07.03.2019р. позивач Фізична особа-підприємець /ФОП/ ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправною та скасувати винесену відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДФС у Закарпатській обл. вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1220-50 від 04.02.2019р., якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 47554 грн. 56 коп.; зобов`язати відповідача визнати борг, нарахований за період з 14.04.2014р. по 19.10.2018р., безнадійним, та списати його; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати (а.с.5-6, 17).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2019р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.61-67).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ФОП ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.70-74).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що згідно вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у нього є відсутнім обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок. При цьому, для встановлення правомірності вимоги про сплату боргу має значення не лише дата її винесення, а й період, за який відповідачем нараховано борг, та перебування на обліку в контролюючому органі, що розташований в зоні проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пп.8 п.4 ст.11 Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме пп.«б» розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015р.) апелянт був позбавлений від обов`язку щодо нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема, заходів впливу за порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою є спірна вимога.

Відстрочення в силу закону в апелянта обов`язку своєчасної сплати внесків унеможливлює прийняття відповідачем спірної вимоги на дату її складання, оскільки він наділений правом не сплачувати єдиний внесок за період з 14.04.2018р. по 19.10.2018р.

Водночас, апелянт був позбавлений можливості подавати до контролюючого органу заяву про визнання податкового боргу безнадійним, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин антитерористична операція закінчена не була.

Згідно вимог п.4.1 розділу IV Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затв. наказам Міністерства доходів і зборів України № 577 від 10.10.2013р., у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.

Оскільки в апелянта був відсутнім обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок, тому в останнього є відсутнім обов`язок звертатись до відповідача із заявою про списання безнадійного боргу, так як він нарахований безпідставно.

Проте, оскільки у вищевказаному Порядку передбачено подання платником податків заяви про списання безнадійного боргу, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що не подання апелянтом такої заяви є підставою для відмови у позові.

Відповідачем ГУ ДФС у Закарпатській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.85-88).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості про такого суб`єкта господарювання включені 18.06.2009р. Виконавчим комітетом Луганської міської ради до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за реєстраційним № 0034151.

19.10.2018р. Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради проведена реєстраційна дія за № 4034151, а саме: державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу-підприємця шляхом зміни місця проживання на АДРЕСА_2 .

Починаючи з 19.10.2018р., позивач перебуває на обліку в Управлінні в м.Ужгорода ГУ ДФС у Закарпатській обл. як платник податків та зборів.

Відповідно до відомостей АІС «Податковий блок» позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, третя група, з 01.01.2012р. по 31.03.2017р.

Станом на 04.02.2019р. по інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 обліковується наступна заборгованість:

по платежу 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» - у розмірі 42461 грн. 41 коп.; наведена сума боргу виникла за період з 20.01.2012р. по 21.01.2019р.;

по платежу 71010000 «Єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомогам по тимчасовій непрацездатності» - у розмірі 5093 грн. 15 коп.; вказана сума боргу утворилася за період з 20.12.2011р. по 20.11.2012р. (а.с.36-40).

04.02.2019р. відповідачем ГУ ДФС у Закарпатській обл. винесено та скеровано позивачу ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1220-50 щодо сплати єдиного внеску, штрафів, пені в загальній сумі 47554 грн. 56 коп. (42461 грн. 41 коп.+5093 грн. 15 коп.) (а.с.8).

Також відповідно до інтегрованої картки платника заборгованість позивача можна умовно поділити по періодам виникнення, а саме:

до 14.04.2014р. - 10021 грн. 37 коп.;

з 14.04.2014р. по 19.10.2018р. - 29982 грн. 86 коп.;

з 20.10.2018р. по 04.02.2019р. - 2457 грн. 18 коп.

Штрафні санкції до позивача не застосовувались.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ГУ ДФС у Закарпатській обл. підставно здійснив нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, через що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1220-50 від 04.02.2019р. відповідає вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України № 2464-VI від 07.08.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015р., Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015р.

Так, частиною 2 ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Отже, нормами вказаного закону регламентується база оподаткування як складова частина порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.ч.2, 3 ст.9 цього Закону).

Частиною 8 ст.9 вказаного Закону передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до ч.11 ст.9 цього Закону в разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 25 вказаного Закону передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч.10).

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону від 01.01.2015р. - 10 відсотків) (п.2 ч.11).

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014р. введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до ст.1 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15.10.2014р., період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Зі змісту преамбули цього Закону убачається, що його прийнято з метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Підпунктом 8 п.4 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону внесено зміни до Закону України № 2464-VI від 07.08.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015р.) такого змісту:

« 9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

На виконання абз.3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням КМ України № 1053-р від 30.10.2014р. затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням КМ України № 1079-р від 05.11.2014р.), яке втратило чинність згідно з розпорядженням КМ України № 1275-р від 02.12.2015р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Аналізуючи зміст вищенаведених норм, колегія суддів зазначає, що платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, надано можливість у період з 14.04.2014р. до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану не виконувати встановлені ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Разом із тим, приписи Закону України № 2464-VI від 07.08.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не скасовують обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надають можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Отже, саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема, заходів впливу за порушення Закону України № 2464-VI від 07.08.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

З огляду на дію абз.3 п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені, цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014р. до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Населений пункт - місто Луганськ, де був зареєстрований позивач як фізична особа - підприємець (на території якого розташована Жовтнева ОДПІ ГУ ДФС у Луганській обл., в якій на обліку як платник єдиного внеску перебував позивач до 19.10.2018р.) входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затв. розпорядженням КМ України № 1053-р від 30.10.2014р. (втратило чинність) і розпорядженням КМ України № 1275-р від 02.12.2015р. (чинне).

Таким чином, на період перебування позивача на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, позивач був звільнений від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14.04.2014р.

У зв`язку із проведенням Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради реєстраційної дії щодо реєстрації зміни місця проживання на м.Ужгород, позивача було взято на облік в ГУ ДФС у Закарпатській обл.

За таких обставин, починаючи з 19.10.2018р., позивач припинив перебувати на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а лише надає можливість на період антитерористичної операції, за наявності умови перебування особи як платника єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому в місті проведення цієї операції, не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що на час перебування позивача на обліку в органі доходів і зборів, що розташований на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, до нього не застосовувалися заходи впливу за порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Таким чином, після припинення перебування позивача на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, та взяття його на облік ГУ ДФС у Закарпатській обл., відповідачем на законних підставах почали вживатися заходи для погашення наявної у позивача заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску, що засвідчується скеруванням спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1220-50 від 04.02.2019р. на суму 47554 грн. 56 коп.

Стосовно визнання боргу, нарахованого позивачу за період з 14.04.2014р. по 19.10.2018р., безнадійним та його списання, колегія суддів враховує наступне.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014р. «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом /ПК/ України для списання безнадійного податкового боргу.

Згідно вимог ст.101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

На виконання вимог ст.101 ПК України розроблений Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затв. наказом Міністерства доходів і зборів України № 577 від 10.10.2013р., який визначає механізм списання безнадійного податкового боргу.

Згідно з вимогами п.4.1 розділу IV цього Порядку у випадках, передбачених пп.4 пп.2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо визнання податкового боргу безнадійним та його списання є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Оскільки адміністративний суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе його повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, тому вирішення питання щодо прийняття рішення про визнання боргу безнадійним віднесено до виключної компетенції органу доходів і зборів.

Під час судового розгляду з`ясовано та не заперечується сторонами та обставина, що позивач не звертався до органу доходів і зборів за місцем його обліку із письмовою заявою про списання безнадійного податкового боргу.

За таких умов відповідні правовідносини між сторонами не виникли, що виключає неможливість порушення прав та інтересів платника податків. При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав та інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявнику.

Із урахуванням наведених норм права та фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1220-50 від 04.02.2019р., якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 47554 грн. 56 коп., сформована відповідачем із дотриманням вимог закону, а тому є відсутніми правові підстави для її скасування.

Також не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача визнати борг, нарахований позивачу за період з 14.04.2014р. по 19.10.2018р., безнадійним, та списати його.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду від 30.03.2018р. у справі № 812/292/18, від 25.09.2019р. у справі № 808/2196/16, від 29.08.2019р. у справі № 805/1198/17-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, зазначені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків Європейського Суду з прав людини, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

За таких умов колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такі не підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2019р. в адміністративній справі № 260/301/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 11.12.2019р.