Справа № 120/2501/19-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2019 р. Справа № 120/2501/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Мельниківської сільської ради (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 10.06.2019 він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Однак, 22.07.2019 відповідач листом повідомив позивача про те, що згідно акту передачі від 27.09.2018 №2-12694/15-18 земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0726 перебуває в комунальній власності громади, відповідно до договору оренди землі №74 від 10.02.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та орендарем земельна ділянка перебуває в оренді, підстав для розірвання такого договору немає.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 12.08.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

03.09.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Окремо зазначив, що вказана земельна ділянка перебуває у користуванні на умовах оренди у фізичної особи ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі №73.

Ухвалою суду від 11.09.2019 вирішено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 . Також, вирішено відкласти підготовче засідання в справі на 24.09.2019.

Судове засідання 24.09.2019 не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 15.10.2019.

Ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання від 15.10.2019, відкладено підготовче засідання на 07.11.2019, в зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, третьої особи та відсутністю доказів, щодо їх належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання.

Ухвалою суду від 07.11.2019 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено на 26.11.2019.

У судове засіданні 26.11.2019 представники позивача та відповідача не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Згідно із ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Третя особа у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, який містить у матеріалах справи. Будь - яких заяв, в тому числі по суті справи, від третьої особи на адресу суду не надходило.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням положень частини 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Водночас, при ухваленні судового рішення в порядку письмового провадження слід враховувати особливості складення повного тексту судового рішення.

Так, при ухваленні судового рішення суд зважає на положення частини 4 статті 243 КАС України, якою передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Разом із тим, суд звертає увагу на частину 5 статті 250 КАС України, згідно із якою датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, аналіз приписів статтей 243 та 250 КАС України дає підстави для висновку, що у разі постановлення рішення у письмовому провадженні воно має бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення строку розгляду відповідної справи; при цьому, дата ухвалення рішення в порядку письмового провадження має співпадати із датою складення повного рішення.

Згідно з частиною 2 ст. 193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом 30 днів з дня початку розгляду справи по суті. При цьому суд зауважує, що підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті ухвалою від 07.11.2019 року.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 10.06.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Мельниківської об`єднаної територіальної громади в селі Ометенці.

Разом із тим, 22.07.2019 відповідач листом № 02-20-376 повідомив позивача про те, що згідно акту передачі від 27.09.2018 №2-12694/15-18 земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0726 перебуває в комунальній власності громади, відповідно до договору оренди землі №74 від 10.02.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та орендарем земельна ділянка перебуває в оренді, підстав для розірвання такого договору немає.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок набуття та реалізації права на землю громадянами встановлений у розділі IV ЗК України.

Так, відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Стаття 12 ЗК України встановлює, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до норм частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Із аналізу наведеного вище слідує, що в даному випадку рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність належить до виключних повноважень Мельниківської сільської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні, при цьому такі рішення, дії або бездіяльність Мельниківської сільської ради можуть бути оскаржені до суду.

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що за наслідками розгляду клопотання заінтересованої особи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність приймається рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, що в даному випадку відноситься до виключної компетенції Мельниківської сільської ради шляхом його розгляду на її пленарному засіданні.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 14.01.2019 в справі №826/8870/16-а, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин, в силу положень ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і ч. 5 ст. 242 КАС України.

В даному ж випадку, за наслідками розгляду заяви позивача, Мельниківською сільською радою надано лише лист за підписом сільського голови від 22.07.2019 №02-20-376 із повідомленням про те, що бажана позивачем земельна ділянка передана в оренду Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

Разом із тим, така відмова відповідача, на думку суду, не відповідає вимогам закону, адже як уже зазначалось судом вище, рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність належить до виключних повноважень Мельниківської сільської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що згідно положень ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

В даному ж випадку, жодного рішення про надання або відмову в наданні позивачу такого дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в місячний строк, встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідачем прийнято не було.

Крім того, суд не бере до уваги надані відповідачем додаткові докази, зокрема рішенням №27 від 07.05.2019 22 сесії 1-го скликання Мельниківської сільської ради про розгляд заяв, яким вирішено повідомити заявників про відсутність вільних земель у власності територіальної громади, оскільки, по - перше, суду не надано відповідачем підтвердження надсилання ( надання ) копії таких доказів іншим учасникам справи, а по - друге, дане рішення сільською радою прийнято ще 07.05.2019, в той час, як позивач звернувся до відповідача із заявою лише 10.06.2019, а відтак його заява не була предметом розгляду на зазначеній сесії сільської ради і по ній не приймалось відповідне рішення ( а.с. 37, 46, 8 ).

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено бездіяльність, яка полягала в не прийняті на черговій сесії Мельниківської сільської ради у встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України строк рішення за наслідками розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, однак, шляхом визнання протиправною бездіяльності Мельниківської сільської ради, яка полягала в не прийняті на черговій сесії Мельниківської сільської ради, у встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України строк, рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мельниківської об`єднаної територіальної громади в селі Ометенці.

Крім того, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мельниківської об`єднаної територіальної громади в селі Ометенці на черговій сесії Мельниківської сільської ради.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Що ж до вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В адміністративному позові позивач лише загальною фразою зазначив, що внаслідок оскаржуваної відмови відповідача у нього порушився звичайний ритм життя, були хвилювання, переживання.

Проте, суд зауважує, що в даному випадку, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між ними та обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. задоволенню не підлягають.

В той же час, надаючи оцінку вимогам позивача щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

В силу частин 2 та 3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

В даному ж випадку, позивач просить стягнути на його користь понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Разом із тим, до матеріалів позовної заяви позивачем не додано жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат, адже позивачем не надано будь - яких документів, що свідчать про отримання ним певних юридичних послуг ( акт прийому - передачі наданих послуг, розрахунок гонорару за надану правову допомогу, тощо ), а також жодних документів, які б підтверджували факт сплати позивачем обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що судові витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, питання про його стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Мельниківської сільської ради, яка полягала в не прийняті на черговій сесії Мельниківської сільської ради, у встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України строк, рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мельниківської об`єднаної територіальної громади в селі Ометинці.

Зобов`язати Мельниківську сільську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мельниківської об`єднаної територіальної громади в селі Ометинці, на черговій сесії Мельниківської сільської ради.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відповідач: Мельниківська сільська рада (вул. Пролетарська, 2, с. Мельниківці, Немирівський район, Вінницька область, );

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Рішення в повному обсязі складено та підписано 06.12.19.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна