Справа № 200/4747/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року справа № 200/4747/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника позивача адвоката Крайнього О.В., представника відповідача Бажан О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року (повний текст складено 19 серпня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/4747/19-а (суддя в 1 інстанції Лазарєв В.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов від 26.02.2019 року про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу від 26 лютого 2019 року № ДЦ243/557/АВ/П/ТД-ФС та № ДЦ243/557/АВ/П/ІП-ФС (арк.справи 4-7, 44-47).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 25 січня 2019 року відповідачем було проведено інспекційне відвідування позивача щодо додержання законодавства про працю. За результатами перевірки було складено акт № ДЦ 243/557/АВ від 25.01.2019 року, відповідачем встановлено порушення позивачем вимог частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади. Також встановлено, що роботодавцем ФОП ОСОБА_1 складено трудовий договір з ОСОБА_4 , але підпис останньої в ньому відсутній. На підставі вказаного акту відповідачем було прийнято оскаржувані постанови про накладання на позивача штрафу у розмірі 250 380,00 грн. та 3723,00 грн., відповідно.

Позивач не погоджується з вищевказаними постановами, оскільки вважає, що інспекційне відвідування проведено з грубим порушенням та за відсутності підстав, передбачених законодавством України. Також позивач звернув увагу на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Щодо суті порушення позивач зазначав, що вказані особи ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) залучались позивачем в порядку укладання цивільно-правового договору для виконання конкретних робіт. Укладання цивільно-правових договорів передбачено частиною 1 статті 2 Закону України «Про зайнятість населення». Отже, позивач вважає, що дані відносини не мали ознак трудових, оскільки: особи залучались для виконання конкретних робіт; особи не мали постійного окремого робочого місця та перебували на об`єкті тільки під час виконання робіт; особи не підпорядковувались внутрішньому трудовому розпорядку та час їх роботи не був регламентований; виплати вказаним особи здійснювались по факту підписання актів виконаних робіт; вищевказані особи не мали начальників, а їх роботи обмежувались виключно умовами договору. Також позивач зазначав про наявність трудового договору між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який містить підпис кожної сторони.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 26 лютого 2019 року № ДЦ243/557/АВ/П/ТД-ФС про накладання на нього штрафну у розмірі 250 380,00 грн. та № ДЦ243/557/АВ/П/ІП-ФС про накладання на нього штрафу у розмірі 3723,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі № 200/4747/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області від 26 лютого 2019 року № ДЦ243/557/АВ/П/ТД-ФС про накладання на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафну у розмірі 250 380,00 грн.; визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області від 26 лютого 2019 року № ДЦ243/557/АВ/П/ІП-ФС про накладання на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафну у розмірі 3723,00 грн.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Донецькій області (місцезнаходження: вулиця Прокоф`єва, будинок 82, місто Покровськ, Донецька область, 85302, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2503 (дві тисячі п`ятсот три) грн. 80 копійок (арк.справи 171-176).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (арк.справи 185-187).

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що інспекційне відвідування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також відповідачем зазначено, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Донецькій області у відповідності до вимог Порядку № 295 на підставі наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23.01.2019 № 162 протягом двох робочих днів з 24.01.2019 по 25.01.2019, проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, нарахування та виплати заробітної плати. В ході інспектування встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України, яке полягало у допуску до роботи двох працівників ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що складено відповідний акт. Також встановлено, що роботодавцем ФОП ОСОБА_1 складено трудовий договір з ОСОБА_4 , в якому відсутній підпис останньої, що свідчить про недодержання позивачем письмової форми договору. За результатами інспекційного відвідування складено акт від 25.01.2019 року № ДЦ 243/557/АВ.

На підставі акту відповідачем прийнято постанови від 26.02.2019 року № ДЦ243/557/АВ/П/ТД-ФС про накладання на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 250 380,00 грн. та № ДЦ243/557/АВ/П/ІП-ФС про накладання на ФОП ОСОБА_1 штрафну у розмірі 3723,00 грн.

Відповідач вважає, що дії та рішення щодо проведення інспекційного відвідування та накладення штрафу на позивача вчинені (прийняті) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

23 січня 2019 року т. в. о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, відповідно до п.п. 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України» та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у п.п. 1,2,4-7 п. 5, видано наказ № 162 про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (арк.справи 76).

На підставі вищевказаного наказу складено повідомлення від 23.01.2019 року № 04.3-11-8/932-19 про проведення інспекційного відвідування та видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 23.01.2019 року № 123/04.3/15-08 (арк.справи 22, 77).

25.01.2019 року посадовими особами Головного управлінням Держпраці у Донецькій області, проведено інспекційне відвідування позивача щодо додержання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За результатами відвідування інспекторами Головного управлінням Держпраці у Донецькій області складено акт № ДЦ 243/557/АВ про інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , у якому зафіксовано порушення з боку позивача вимог частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також встановлено, що роботодавцем ФОП ОСОБА_1 складено трудовий договір з ОСОБА_4 , в якому відсутній підпис останньої, що свідчить про недодержання позивачем письмової форми договору (арк.справи 12-21).

З урахуванням вищевказаного акту та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області прийнято оскаржувані постанови від 26 лютого 2019 року: 1) № ДЦ 243/557/АВ/П/ТД-ФС про накладання на позивача штрафну у розмірі 250 380,00 грн. за порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади; 2) № ДЦ243/557/АВ/П/ІП-ФС про накладання на позивача штрафну у розмірі 3723,00 грн. за порушення ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України в частині недодержання письмової форми трудового договору (арк.справи 8-10, 11).

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

У відповідності до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, яка була чинна на час проведення інспекційного відвідування, а відтак її дія поширювалася на спірні правовідносини (далі Порядок № 295).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

У відповідності до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; - роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; - роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; - працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про відпустки»); - роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; - роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (пункт 8 Порядку № 295).

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку № 295).

За приписами пункту 11 Порядку № 295 Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження (пункт 21 Порядку № 295).

Відповідно до пункту 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19 червня 2019 року у справі № 2140/1828/18.

Дослідивши наказ № 162 від 23.01.2019 року про проведення інспекційного відвідування судом встановлено, що підставою для його прийняття слугувало рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у п.п. 1,2,4-7 п. 5.

Позивач посилається на те, що рішення керівника ГУ Держпраці у Донецькій області, на підставі якого було видано наказ про проведення інспекційного відвідування, прийнято за відсутності будь - якої інформації про порушення позивачем трудового законодавства.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні жодні відомості, які вказували на наявність такої інформації, які б давали змогу встановити її зміст та відношення до позивача.

Також відповідач не надав будь - яких доказів на підтвердження існування інформації, щодо порушення позивачем трудового законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності будь-яких доказів з боку відповідача на підтвердження правомірності видання наказу про проведення інспекційного відвідування від 23 січня 2019 року № 162.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо посилання відповідача, як на належну підставу, для видання наказу про проведення інспекційного відвідування, на інформацію Покровської міської ради Донецької області від 09.01.2019 року (арк.справи 95) та доповідну записку начальника відділу контролю західного напрямку управління з питань праці від 18.01.2019 року (арк.справи 75), оскільки останні не містять жодної інформації щодо ФОП ОСОБА_1

Посилання відповідача на інформацію, що надана з боку Пенсійного фонду спростовується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.07.2019 року № 7049/05-2 у відповідності до якого станом на 01.07.2019 року до управління протягом року не надходило будь яких запитів про надання інформації відносно ФОП ОСОБА_1 (арк.справи 147).

Приймаючи до уваги наведене та враховуючи відсутність будь-яких підстав для видання наказу про проведення інспекційного відвідування, колегія суддів дійшла висновку, що останній видано в супереч вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини, а відтак інспекційне відвідування проведено не на підставі та не в межах повноважень, що визначені нормами законодавства.

Перевірка (відвідування) є способом реалізації владних управлінських функцій відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, інспекційного відвідування, може бути належною підставою для видання наказу про проведення інспекційного відвідування. Невиконання вимог Порядку № 295 призводить до визнання інспекційного відвідування незаконним та відсутності правових наслідків такого.

Таким чином, постанова про накладення штрафу, яка прийнята за наслідками незаконного інспекційного відвідування не може вважатися правомірною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 року, відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства.

Частиною 3 статті 24 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Колегією суддів встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено цивільно-правові договори від 01.01.2019 року та 21.01.2019 року (арк.справи 112-113, 115-116), у відповідності до умов яких вищевказані особи беруть на себе зобов`язання виконати, на свій ризик, роботи з фасування та розміщення товару. Замовник зобов`язаний прийняти та оплатити дані роботи. Вартість робіт за договором складає 8,3 грн. за одну упаковку. На виконання вищевказаних договорів складені та підписані акти прийому наданих послуг (арк.справи 114, 117).

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про професійний розвиток працівників» працівник це - фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації незалежно від форми власності та виду діяльності або у фізичної особи, яка відповідно до законодавства використовує найману працю

У відповідності до приписів статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 97 Кодексу законів про працю України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 85 Кодексу законів про працю України визначено, що норми праці - норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності - встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, організації виробництва і праці.

Норми праці згідно із статтею 87 Кодексу законів про працю України встановлюються на невизначений строк і діють до моменту їх перегляду у зв`язку зі зміною умов, на які вони були розраховані.

Отже, з аналізу вищенаведених норм трудового законодавства вбачається, що істотними умовами трудового договору, а так само і наявності трудових відносин є прийняття працівником обов`язків виконувати певну роботу за певною професією (посадою, спеціальністю та кваліфікацією), підлягати внутрішньому трудовому розпорядкові, а власником підприємства обов`язку виплачувати заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи.

У відповідності до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (ч. 1 ст. 583 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ст. 204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, на виконання вимог чинного законодавства між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені цивільно-правові договори, за виконання умов яких, вказані особи отримували винагороду по факту виконання певних робіт.

Допитані в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначили, що на час проведення інспекційного відвідування не були працівниками ФОП ОСОБА_1 , виконували разові роботи на підставі цивільно-правових договорів на свій ризик. Також зазначили, що не підпорядковуються внутрішньому трудовому розпорядку позивача, оскільки самі визначають обсяги робіт, час роботи та відпочинку. Розрахунок здійснюється за фактом виконаних робіт із підписанням відповідного акту виконаних робіт.

Приймаючи до уваги наведене та враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відносинах між позивачем та вищевказаними фізичними особами ознак трудових відносин, при яких необхідно укладати трудовий договір (контракт), а відтак висновки відповідача, що слугували підставою для накладання на позивача штрафу є необґрунтованими, тобто зроблені без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги на порушення позивачем ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України, в частині недодержання позивачем письмової форми договору, оскільки ФОП ОСОБА_1 укладено трудовий договір з ОСОБА_4 , в якому відсутній підпис останньої, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивачем надано суду трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , укладений у письмовій формі із визначенням усіх істотних умов (арк.справи 99).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанови Головного управління Держпраці у Донецькій області від 26 лютого 2019 року № ДЦ243/557/АВ/П/ТД-ФС про накладання штрафну у розмірі 250 380,00 грн. та № ДЦ243/557/АВ/П/ІП-ФС про накладання штрафну у розмірі 3723,00 грн. є необґрунтованими та підлягають скасуванню, оскільки прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що регулюють спірні правовідносини, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі № 200/4747/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі № 200/4747/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць