Справа № 580/3677/19
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року справа № 580/3677/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 08.10.2019 про відкриття виконавчого провадження №60265036.

Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та відкрив виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження її майна та з порушенням правил територіальної діяльності, в іншому виконавчому окрузі.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

У відзиві на адміністративний позов відповідач не погодилась з доводами адміністративного позову, мотивуючи свою позицію тим, що в розумінні норм Цивільного кодексу України та положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» грошові кошти у вигляді записів на рахунках є майном. Позивач є власником карткового рахунку та наявних на ньому грошових коштів, що відкритий у фінансовій установі, яка територіально розміщена в місті Києві, тому держаним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 03.10.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис №5951 та запропоновано звернути стягнення на суму 11850 грн. з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною 08.10.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60265036 з виконання вищенаведеного виконавчого напису нотаріуса.

Не погоджуючись з винесеною постановою позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону №1404-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Статтею 24 Закону №1404-VIII встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, за вказаних обставин, відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи заборгованості, місце проживання якої є місто ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові виконавчим округом відповідача є місто Київ, а не Черкаський р-н, Черкаська обл.

Одночасно суд звертає увагу, що за ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

За змістом норм ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Закон №1404-VIII вирізняє майно боржника, на майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти не залежно від того зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отриманні у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника.

Отже, виконання рішення за місцезнаходженням майна в розумінні вимог ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII передбачає можливість виконання рішення лише за місцезнаходженням такого.

На переконання суду, положення ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII, що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного виконавця до майна, з метою його опису та примусової реалізації, натомість арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку.

Судом встановлено, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач керувалася листом стягувача без номера та дати, за яким кошти боржника знаходяться на рахунку, відкритому в ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», при цьому, фактичним місцезнаходженням якого є адреса стягувача у виконавчому провадженні ВП №60265036.

Згідно статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Відповідно до наданого до матеріалів справи копії договору укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та позивачем у даній справі, не вбачається про обов`язок ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» відкрити на ім`я ОСОБА_1 будь-яких рахунків в розумінні статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 3000 грн.

Отже суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого товариства, при цьому, відповідно до листа адресованого приватному виконавцю не вбачається про розміщення будь-яких коштів, що належать позивачу на такому рахунку, що унеможливлює застосування положень ст. 190 ЦК України.

При цьому ст. 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 цього ж Кодексу).

Пунктами 3.1, 3.2 ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «рахунок» є майном в розумінні статті 190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження «рахунку» за місцем знаходження будь-якої фінансової установи.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист Міністерства юстиції України, оскільки даний лист містить роз`яснення про те, що приватний виконавець дійсно може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням саме грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. Тобто, вказане роз`яснення не містить інформації щодо можливості прийняття виконавчих документів за місцезнаходженням лише рахунків боржника.

Крім того, суд відхиляє посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №905/3542/15, оскільки вказана постанова прийнята щодо інших правовідносин і в ній Верховним Судом надана оцінка правовідносинам щодо правомірності накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках боржника, а не щодо відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням карткового рахунку боржника за відсутністю доказів про наявність на цьому рахунку грошових коштів.

Отже, суд доходить висновку, що відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі. Відповідач протиправно всупереч чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем поза межами наданих повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 157, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження №60265036 від 08.10.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (вул. Окіпної Раїси, 4А, оф. 35А, м. Київ, 02002) понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом десяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко