Справа № 560/2041/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2041/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

13 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дії відповідача щодо незаконного зменшення з 01.01.2018 розміру відсотків щомісячного довічного грошового утримання суддівської винагороди працюючого судді з 90% до 84% при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із зміною з 01.01.2018 розміру складових суддівської винагороди працюючого судді та при подальшому нарахуванні щомісячного довічного грошовою утримання.

Також, позивач просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2018 відповідно до довідок апеляційного суду Хмельницької області, виходячи з 90% суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, з урахуванням проведених виплат; визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення позивачу стажу роботи на посаді судді з 31 року 4 місяців 21 дня до 22 років; зобов`язати відповідача внести зміни в пенсійну справу позивача, зазначивши, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди, станом на 22.09.2016 становить 31 рік 4 місяці 21 день.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.10.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 23.09.2016 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди судді апеляційного суду Хмельницької області.

Постановою від 09.12.2016 у справі №686/23663/16-а Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 22.09.2016.

Розпорядженням від 03.03.2017 №891467 пенсійний орган здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 22.09.2019 у розмірі 90% суддівської винагороди. У вказаному розпорядженні стаж роботи позивача на посаді судді становив 25 років 4 місяці 27 днів.

26.12.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового забезпечення на підставі довідки апеляційного суду Хмельницької області від 21.12.2018 №06-272/18.

15.01.2019 на виконання рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 у справі №1-7/2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснило позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 у розмірі 84% суддівської винагороди.

Листом від 24.01.2019 №2909/З-8 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 у справі №1-7/2018 йому здійснений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 у розмірі 84% суддівської винагороди на підставі довідки апеляційного суду Хмельницької області від 21.12.2018 №06-272/18.

22.01.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019.

31.01.2019 у зв`язку з збільшення окладів судді на підставі закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2019 №2629-VII відповідач здійснив позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.02.2019 у розмірі 84% суддівської винагороди.

Листом від 20.02.2019 №155/З-8 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку №3-1 йому перераховане щомісячне довічне грошове утримання з 01.02.2019.

Рішенням від 17.01.2019 у справі №560/4110/18 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до довідки апеляційного суду Хмельницької області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.08.2018 №202/18 з урахуванням виплачених сум.

04.03.2019 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.01.2019 у справі №560/4110/18 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснило позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2018 у розмірі 84% суддівської винагороди.

27.03.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Листом від 09.04.2019 №925/З-8 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що при здійсненні перерахунків з 01.01.2019 та з 01.02.2019 щомісячне довічне грошове утримання визначене в розмірі 84% суддівської винагороди, що відповідає 22 рокам стажу роботи на посаді судді.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо зменшення з 01.01.2018 розміру відсотків щомісячного довічного грошового утримання суддівської винагороди працюючого судді з 90% до 84% та зменшення стажу роботи на посаді судді з 31 року 4 місяців 21 дня до 22 років, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що постановою від 09.12.2016 у справі №686/23663/16-а Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 22.09.2016.

Зазначеною постановою у справі №686/23663/16-а Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області встановив, що стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає 31 рік 4 місяці 21 день.

Тобто, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, а тому, суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням обставин, встановлених рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №686/23663/16-а стаж позивача на посаді судді для виплати щомісячного довічного утримання становить 31 рік 4 місяці 21 день, що дає йому право на отримання довічного грошового утримання, визначеного в розмірі 90% суддівської винагороди.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із зміною з 04.12.2018 розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач зобов`язаний здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018 з розрахунку 90% суддівської винагороди.

В свою чергу, з 01.01.2019 посадовий оклад судді обраховується, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1921,00 грн. Тому з цієї дати зміна грошового утримання працюючого судді є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Позивач надав до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області довідку від 22.01.2019 №06-21/19, відповідно до якої станом на 01.01.2019 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 53884,90 грн.

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на підставі заяви позивача, у зв`язку із зміною з 01.01.2019 розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач зобов`язаний здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 з розрахунку 90% суддівської винагороди.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування. Неможливо звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, і відповідно, матеріального та соціального забезпечення. Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (рішення від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002; від 01.12.2004 №19-рп/2004; від 11.10.2005 №8-рп/2005; від 18.06.2007 № 4-рп/2007; від 22.05.2008 №10-рп/2008; 3-рп/2013 від 03.06.2013, від 08.06.2016 № 4-рп/2016; від 27.02.2018 № 1-р/2018).

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

В рішенні від 01.11.2018 по справі №0640/3835/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що оклад судді є однією зі складових суддівської винагороди, а 15.05.2018 Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» № 2415-VIII були внесені зміни до пункту 3, розділу 11 Закону України № 1774-VIII та встановлено порядок обчислення грошової винагороди судді із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом «Про державний бюджет України» на відповідний рік. Отже, цим Законом передбачено необхідність перерахунку розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи з цієї розрахункової величини, яка в майбутньому може змінюватись. Зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ч.1, 2 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч.2 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддівська винагорода є комплексним, а перелік зазначених її складових є сталим та вичерпним.

Таким чином, враховуючи положення ст.133 Закону № 2453-VI від 07.07.2010, іншого визначення поняття грошового забезпечення суддів діюче законодавство не передбачає.

Відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

02 червня 2016 року прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

У відповідності до п.23,25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010.

Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у питаннях визначення розмірів суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, зберігають чинність норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI.

Крім того, згідно з п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 в редакції до 22.07.2018 визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн.

Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» № 2415-VIII від 15.05.2018, що набрав чинності з 22.07.2018, внесено зміни до Закону №1774-VIII, абз.2 п.3 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону викладено в наступній редакції: «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року».

Тобто внесеними Законом № 2415-VIII змінами до Закону №1774-VIII чітко встановлено, що саме з 01.01.2017 для визначення розміру посадових окладів застосовується нова розрахункова величина - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 1 січня календарного року.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно з 01.01.2017 року - 1 600 грн., з 01.01.2018 року - 1762 грн., а з 01.01.2019 року - 1921 грн.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи зміну розміру прожитого мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1 762 грн.), з якого розраховується розмір посадового окладу, зміна розміру грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді, відбулася саме з 01.01.2018, що є підставою для проведення позивачу перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з зазначеної дати. Аналогічно, враховуючи зміну розміру прожитого мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 (1 921 грн.), з якого розраховується розмір посадового окладу, зміна розміру грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді, відбулася саме з 01.01.2019, що є підставою для проведення позивачу перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з зазначеної дати.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та рішення суду першої інстанції, позивач надав до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області довідку від 21.12.2018 №06-272/18, відповідно до якої станом на 04.12.2018 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні / перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 49424,10 грн.

А тому, суд першої інстанції правомірно зазначив, що на підставі заяви позивача, у зв`язку із зміною з 04.12.2018 розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач зобов`язаний здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018 з розрахунку 90% суддівської винагороди.

Відповідно до п.2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1) до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Крім того, колегія суддів зазначає, що У Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу ІІІ) наведена форма відповідної довідки. Зазначена форма не містить вимог щодо обов`язкового зазначення законодавчих підстав для підвищення суддівської винагороди працюючих суддів.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з п.21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відповідно до п.30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що бездіяльність відповідача, яка полягала у відмові в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 є неправомірною, а тому слід зобов`язати відповідача провести такий перерахунок з 01.01.2019 відповідно до наданої позивачем довідки.

Крім того, колегія суддів зазначає, як вірно вказано судом першої інстанції, постановою від 09.12.2016 у справі №686/23663/16-а Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 22.09.2016 та зазначено, що стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає 31 рік 4 місяці 21 день.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 ст.13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено право ОСОБА_1 на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% від суддівської винагороди та встановлено стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання, в розмірі 31 рік 4 місяці 21 день. А тому, доводи апелянта щодо неврахування даного рішення не знаходять свого підтвердження.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставини дослідженні судом першої інстанції та висновки про задоволення позову на основі цих обставин.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.