Справа № 560/1098/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1098/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

05 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

позиваа - ОСОБА_1

представника відповідача - Федючок В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 07.12.2018 року, податкової вимоги від 09.01.2019 р. № 186-58, рішення про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що податковим органом безпідставно прийнято оскаржувані рішення, обумовлені тим, що позивач не задекларував дохід, отриманий ним як додаткове благо у вигляді прощеної частини боргу, відповідно не сплативши до бюджету визначені законом податки.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт наголошує на тому, що ним було частково погашено заборгованість перед банком в сумі 17000 доларів США, а решта коштів в сумі 51950,82 доларів США не повинна включатись до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, оскільки не встановлено, що вказана сума коштів є основним боргом.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволенні вимог апеляційної скарги, зазначивши, що вважає оскаржуване рішенн суду першої інстанції обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представникка відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.01.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником є ПАТ «Фідокомбанк», ПуАТ"Фідобанк") був укладений кредитний договір №014/1722/209690 про надання кредиту в сумі 70 000 доларів США для придбання квартири.

ПАТ «Фідокомбанк» 05.08.2014 року припинив свою діяльність, правонаступником за кредитним договором стало публічне акціонерне товариство «Фідобанк».

В подальшому, після часткового погашення позивачем кредиту в сумі 17000 дол. США, ПАТ "Фідобанк" було прийняте рішення про анулювання (прощення) основного боргу за кредитом в сумі 51 950,82 доларів США.

Листом-повідомленням від 24.02.2016 року №2-3-8-10/544-31Д банк повідомив позивача про анулювання (прощення) суми основного боргу за кредитом в сумі 51 950,82 доларів США.

Крім цього, позивач був повідомлений про те, що відповідно до пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України сума анульованого (прощеного) боргу буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено), та про обов`язок позивача самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з анульованої суми основного боргу за кредитним договором.

Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області, відповідно до даних податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ, зазначених ПАТ «Фідобанк» в І кварталі 2016 року, було встановлено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав доходи, що підлягають оподаткуванню.

Стосовно даних обставин була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ОСОБА_1 узгодженого податкового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та складено акт перевірки № 1639/22-01-13-03/ від 20.11.2018 року.

Згідно з актом встановлено, що ОСОБА_1 отриманий дохід в сумі 51 950,82 доларів США від ПАТ «Фідобанк» за ознакою « 126» - «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)». Вид доходу - анулювання суми основного боргу за кредитним договором.

Перевіркою встановлені наступні порушення:

- п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України в результаті чого фізичною особою ОСОБА_1 не сплачено (занижено) податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 74743,72 грн.;

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України в результаті чого фізичною особою ОСОБА_2 не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- пп. 168.4.1, пп. «в» 168.4.5 п.168.4 ст. 168, п. 176.1 ст.176, пп.1.6, пп.1.4 п.16 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України в результаті чого фізичною особою ОСОБА_1 не сплачено (занижено) податкове зобов`язання по військовому збору за 2016 рік в сумі 6228,64 грн.

Отже, контролюючий орган дійшов висновку про отримання позивачем у 2016 році доходу у вигляді додаткового блага, який не був ним задекларований і з якого не було сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

На підставі висновків перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення про збільшення зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, з військового збору та штраф за не подання звітності від 07.12.2018 р. за №, №, № , податкову вимогу від 09.01.20119 р. № 186-58 та рішення про опис майна у податкову заставу від 19.02.2019 р. № 7102/10/22-01-58-07-19.

Зазначені обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню. Суд встановив, що позивач належним чином повідомлений банком про суму анулювання (прощення) заборгованості на вказаних умовах та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб та збір з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. На переконання суду, анульована банком сума боргу є доходом платника податку в розумінні Податкового кодексу України, що підлягає оподаткуванню. В той же час, позивач не виконав свій обов`язок, що встановлено під час розгляду справи.

При прийнятті рішення, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховано висновки Верховного суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, що викладені у постановах від 10 травня 2018 року по справі №802/142/17-а, від 07 червня 2018 року у справі №809/1343/17.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України ( надалі по тексту - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 179.1 ст.179 ПК України встановлено обов`язок платника податку подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом (п.179.7 ст.179 ПК України).

Підпунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, додатковим благом є основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Тобто боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом, та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 10 травня 2018 року по справі №802/142/17-а, від 07 червня 2018 року у справі №809/1343/17.

Під час судового розгляду встановлено, що сума прощеногопозивачу боргу, тобто 51950,82 доларів США - є основною сумою боргу (неповернутого кредиту). Зазначене підтверджується повідомленням банку від 24.02 2016 року, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого ( сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, випискою з кредитного рахунку боржника, протоколом засідання Кредитного комітету ПуАТ "Фідобанк" від 01.02.2016 року № 9/5, який містить відповідне рішення.

Також встановлено, що анулювання (прощення) боргу здійснене банком за самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що в первинних документах, таких як протокол №9/5 від 01.02.2016 року про прощення боргу, банківська виписка по рахунку станом на 24.02.2016 року та меморіальний ордер №350646573 від 25.02.2016 року немає жодної згадки про те, що 51950,82 доларів США є сумою основного боргу за кредитом.

Крім того, під час судового розгляду справи, позивач наголошував на тому, що кошти в сумі 51950,82 доларів США не повинні включатись до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, оскільки не зрозуміло, чи є ця сума коштів саме основним боргом.

Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи апелянта, та зауважує, що як судом першої інстанції так і апеляційним судом за клопотаннями представника позивача, а також з власної ініціативи суду витребувалась інформація у відповідних установ стосовно структури боргу, прощеного згідно з повідомленням про анулювання (прощення) боргу від 24.02.2016 р. №2-3-8-10/54431Д за кредитним договором, зважаючи на що у справі оголошувались перерви.

Зокрема, 04 грудня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов лист від ПАТ "Фідобанк", в якому вказано, що згідно повідомлення про анулювання (прощення) боргу від 24.02.2016 року №1-3-8-10/544-3РД, прощенню підлягала заборгованість за кредитним договором №014/1722/2/09690 від 31.01.2008 року станом на 24.02.2016 року, яка становила суму основного боргу за кредитом в розмірі 51950,82 доларів США.

Варто зауважити, що за клопотанням позивача, в судовому засіданні 14.11.2019 року, колегією суддів було оголошено перерву в апеляційному розгляду справи та надано йому час на обгрунтування своєї позиції відносно того, що кошти в розмірі 51950,82 доларів США не є сумою основного боргу. Проте, позивачем не надано належним та допутимих доказів на підтвердження своїх доводів, а також не спростовано висновки суду першої інстанції з цього приводу.

Крім того, в судовому засіданні 05.12.2019 року позивач вдруге заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання додаткових доказів. Проте, враховуючи встановлені ст. 309 КАС України строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання позивача.

Таким чином, судовим розглядом підтверджено, що сума коштів в розмірі 51950,82 доларів США є сумою основного боргу за кредитним договором №014/1722/2/09690 від 31.01.2008 року, яка відповідно до повідомлення про анулювання (прощення) боргу від 24.02.2016 року №1-3-8-10/544-3РД прощена позивачу.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивач був належним чином повідомлений банком про суму анулювання (прощення) заборгованості на вказаних умовах та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб та збір з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що анульована банком сума боргу є доходом платника податку в розумінні Податкового кодексу України, що підлягає оподаткуванню, і вважає, що з урахуванням встановлених обставин відповідачем доведено, що він діяв в межах вимог закону, правомірно прийнявши спірні рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що відповідачем доведено правомірність оскаржуванх рішень у даній адміністративній справі. У спірних правовідносинах між сторонами податковий орган діяв з дотриманням критеріїв, що наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.