Справа № 580/1846/19
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року справа № 580/1846/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення,

встановив:

07 червня 2019 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовною заявою до Черкаської міської ради (18001, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36, код ЄДРПОУ 2521254), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради №2-4179 від 21.03.2019 "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів".

Позовні вимоги мотивує тим, що вона обіймає посаду начальника управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради з 28серпня 2013 року. З 08 жовтня 2018 року і до 08 червня 2020 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 10 травня 2019 року нею отримано Попередження про можливе звільнення з займаної посади начальника управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Підставою для звільнення з займаної посади стало рішення Черкаської міської ради від 21.03.2019 № 2-4179 "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 № 3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів", згідно із яким замість управління у справах сім`ї, молоді та спорту, шляхом скорочення його чисельності та посад , утворено відділ спорту та фізичного виховання.

Позивач вважає, що відповідач шляхом прийняття оскаржуваного рішення, створив формальні та штучні передумови для позбавлення її права на працю, маючи на меті у будь-який спосіб усунути її із займаної посади, а тому оскаржуване рішення прямо стосується трудових прав. Також вважає, що скороченням чисельності та посад управління у справах сім`ї, молоді та спорту відповідач фактично ускладнить процес виконання завдань, які були покладені на управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, що спричинить порушення прав жителів міста на отримання належних послуг, зокрема з організації оздоровлення та відпочинку дітей та реалізацію відповідних програм оздоровлення, тому вказане рішення стосується також її як громадянки України, мешканки Черкас.

Крім того позивач зазначив, що її переконання, проект рішення повинний бути опублікований та обговорений відповідно до законодавства про доступ до публічної інформації та при прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не дотримано Регламенту Черкаської міської ради 8-ого скликання.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2019 ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення залишено без руху.

07.10.2019 представником позивача до суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

31.10.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлений позов є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки зі сторони Черкаської міської ради вжито всіх необхідних заходів для забезпечення дотримання процедури прийняття рішень на сесії ради та діяв в межах визначених повноважень та на підставі закону. Крім того зазначив, що оскаржуване рішення не порушує права, свободи та інтереси позивача, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 04.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача (вх. №24335/19 від 23.10.2019) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

18.11.2019 від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить позов задовольнити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 відповідно до розпорядження від 27.08.2013 №460 з 28.08.2013 призначена на посаду начальника управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Відповідно до розпорядження №363 від 05.10.2018 з 08.10.2018 по 08.06.2020 ОСОБА_1 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

10.05.2019 ОСОБА_1 отримала Попередження від 10.05.2019 №1682-01-8, в якому позивача попереджено про можливе звільнення з займаної посади начальника управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Одночасно запропоновано з 09.06.2020 або з дня фактичного виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку переведення на посаду головного спеціаліста сектору сімейної політики відділу координації надання соціальних послуг управління розвитку соціальної сфери департаменту соціальної політики Черкаської міської ради та надіслано посадову інструкцію на вищезазначену посаду.

Вище зазначене попередження надіслане позивачу у зв?язку з прийняттям рішення Черкаської міської ради №2-4179 від 21.03.2019 "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів".

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням та процедурою його прийняття звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом про визнання його протиправним та скасування.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 N 280/97-ВР (далі - Закон 280), зі змінами та доповненнями.

Відповідно до статті 10 Закону 280 сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Чисельність працівників органів місцевого самоврядування встановлюється відповідною радою у межах загальної чисельності, визначеної типовими штатами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.46 Закону 280 сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Зокрема слід зазначити, що пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск, затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.

Також суд звертає увагу, що право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об`єднань у ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, за змістом якої підприємство має право самостійно, тобто без погодження з виборним органом первинної профспілкової організації або іншим представницьким органом найманих працівників, поряд з визначенням організаційної структури, установлювати чисельність і штатний розпис.

За певних обставин власник або уповноважений ним орган може (а інколи змушений) змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення, виведення, або введення посад. Чинним законодавством передбачено, що власник або уповноважений ним орган має право в будь-який час вносити зміни до структури штатного розпису. Вони можуть бути наслідком структурної перебудови підприємства, змін в організації виробництва і праці (стосовно розмірів оплати праці, розрядів і найменування посад і професій), запровадження або скасування посад, професій, встановлення доплат (надбавок), тощо.

Причому, власник на свій розсуд має право визначати чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад, з додержанням правила щодо переведення скорочених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників.

Адміністративний суд не вправі обговорювати доцільність питання щодо внесення змін в структуру та штатну чисельність Черкаської міської ради, оскільки право на свій розсуд визначати чисельність і штат працівників, вносити зміни в структуру, апарат, штатний розпис, належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, яким у даному випадку і є відповідач у справі.

Така позиція суду кореспондується з правовою позицію наведеною у постанові Вищого адміністративного суду України від 16.07.2015 р № К/800/60254/13.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим завданням суду є здійснення правосуддя. Відтак, завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, а не забезпечення ефективності державного управління, інакше було б порушено принцип розподілу влади та принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.46 Закону 280, сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою; районної у місті, районної, обласної - головою відповідної ради.

Відповідно до ст. 59 Закону 280 рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Суд зазначаю, що оскаржуване рішення прийняте на другій сесії Черкаської міської ради 21.03.2019 та підписане міським головою.

Щодо тверджень позивача про неоприлюднення оскаржуваного рішення в офіційних друкованих виданнях суд зазначає таке.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Частиною 3 цього Закону визначено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Відтак розпорядники інформації, в цій справі - відповідач, зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Внутрішніми документами, що застосовують для регулювання трудової діяльності є Правила внутрішнього трудового розпорядку, Колективний договір, Положення про структурні підрозділи організації, Посадові інструкції, плани та графіки виконання робіт, тощо.

На основі нормативних актів вищого рівня розробляються внутрішньо- організаційні документи, що створюють правові рамкові умови для регулювання трудової діяльності підприєства, організації.

На практиці використовується таке поняття, яке містить юридичний словник: «Штатний розпис - це документ, який установлює на даному підприємстві, в установі, організації структуру, штати і посадові оклади працівників. Штатний розпис містить назву посад, чисельність працівників і оклади по кожній посаді» (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.2007 № 162/06/187-07).

Визначення терміну «штатний розпис» міститься в Наказі Головного управління державної служби України «Про затвердження нової редакції Порядку підготовки організаційних документів в Головному управлінні державної служби України та його територіальних органах» від 27.10.2006 № 356. Відповідно до вказаного Наказу, штатний розпис це перелік посад в установі (організації) із зазначенням їх кількості і розмірів посадових окладів.

Керуючись наведеним вище, суд вважає, що структура і загальна чисельність апарату органів місцевого самоврядування та штатний розпис є внутрішнім організаційно-нормативним документом. В той же час, необхідність його складання і порядок затвердження передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відтак суд приходить до висновку про відсутність обов`язку в розпорядника інформації, в даному випадку - Черкаської міської ради, оприлюднювати проекти рішень про структуру і чисельність міської ради та штатний розпис, з огляду на те, що такі рішення є внутрішньо - організаційними.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011р. №19-рп/2011 (справа щодо оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, судовому захисту підлягають саме порушені права, свободи та інтереси, належні, при цьому, безпосередньо заявникам.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 22.03.2017 у справі №808/9078/15 (№К/800/13971/16), в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 27.10.2015 у справі №800/101/15, від 15.11.2015 у справі №800/264/16, від 24.11.2015 у справі №800/259/15, від 01.12.2015 у справах №800/134/15 та №800/135/15, від 28.02.2017 у справі №21-3829а16.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 суд розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 у справі №800/489/17, від 12.06.2108 у справі№800/587/17.

Суд встановив, що рішення Черкаської міської ради №2-4179 від 21.03.2019 "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів" є внутрішньо-організаційним актом, прийнятим з метою організації внутрішньої роботи Черкаської міської ради і ніяким чином не порушує права, обов?язки та інтереси позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів судового захисту таких прав та інтересів шляхом скасування рішення Черкаської міської ради №2-4179 від 21.03.2019 "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів".

В позовній заяві позивач зазначає, що 10 травня 2019 року нею отримано Попередження про можливе звільнення з займаної посади начальника управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Підставою для звільнення з займаної посади стало рішення Черкаської міської ради від 21.03.2019 № 2-4179 "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 № 3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів". Таким чином суд зазначає, що станом на дату звернення до суду з даним позовом право позивача на працю оскаржуваним рішенням не порушено, оскільки ОСОБА_1 не звільнена із займаної посади, а її лише попереджено про можливе вивільнення із займаної посади начальника управління у справах сім?ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Суд зазначає, що рішення Черкаської міської ради №3-162-4179 від 21.03.2019 "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів" є підставою для реорганізації апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів, а отже впливає на трудові відносини між позивачем та Черкаською міською радою, однак не свідчить про їх порушення. Тобто, порушення трудових прав позивача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення на момент звернення до суду відсутнє.

Суд також зазначає, що положення чинного законодавства України не дозволяють скаржитися щодо рішень органів місцевого самоврядування абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні їх положення впливають на його правове становище.

Вказаний висновок зроблений з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що викладена у його Рішенні від 30.10.2014 у справі "ШВИДКА ПРОТИ УКРАЇНИ", заява № 17888/12, остаточним стало 30.01.2015, у п. 54 якого вказав, що Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці.

Таким чином, посилання позивача на можливе порушення його прав є необґрунтованими, і не підтверджуються доказами у справі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат (судовий збір, витрати на правничу допомогу) відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складене 11.12.2019.

Суддя В.П. Тимошенко