Справа № 803/3770/15
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2019 року

Київ

справа №803/3770/15

адміністративне провадження №К/9901/10753/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шевцової Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року (головуючий суддя - Валюха В.М., судді - Дмитрук В.В., Ковальчук В.Д.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року (головуючий суддя - Гудима Л.Я., судді - Пліш М.А., Святецький В.В.)

у справі № 803/3770/15

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент інфраструктури і туризму Волинської обласної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліго-Транс»

про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, скаржник), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент інфраструктури і туризму Волинської обласної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліго-Транс», в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення конкурсного комітету у формі протоколу №45 від 02.09.2015 року та наказу №395 від 13.10.2015 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року, адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент інфраструктури і туризму Волинської обласної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліго-Транс» про визнання протиправними та скасування рішень, задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення конкурсного комітету Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), оформлене протоколом № 45 від 02 вересня 2015 року, в частині не допуску фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до участі в конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті загального користування Рівне - Світязь, рейси № 403/404 (об`єкт конкурсу № 14) та визнання переможцем Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліго-Транс».

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті «Про введення в дію рішень, прийнятих на засіданні конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут) 02 вересня 2015 року» № 395 від 13 жовтня 2015 року в частині введення в дію рішення, прийнятого на засіданні конкурсного комітету Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), 02 вересня 2015 року в частині не допуску фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до участі в конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті загального користування Рівне - Світязь, рейси № 403/404 (об`єкт конкурсу № 14) та визнання переможцем Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліго-Транс».

Присуджено на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір в розмірі 2436 гривень 00 копійок (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень нуль копійок).

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що загальна кількість транспортних засобів (31 одиниці власних та 4 одиниці орендованих ТЗ) дозволяє йому обслуговувати маршрути відповідно до чинних дозволів для міжміських, міжобласних та міжміських внутріобласних, приміських перевезень з урахуванням того, що з метою оптимального використання автобусів внутріобласні, міжобласні та приміські рейси поєднуються і таке поєднання є можливим та не суперечить вимогам чинного законодавства України. При вирішенні даного спору суд також враховує, що коефіцієнт виконання внутрішньообласних та міжобласних маршрутів, які обслуговує фізична особа - підприємець ОСОБА_1 за три місяці, які передували даті проведення конкурсу (тобто, червень - серпень 2015 року), становить 100%, що підтверджується інформацією ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» (а. с. 105-110), та свідчить про оптимальне використання ТЗ позивачем як перевізником. З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що рішенням конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), оформленого протоколом № 45 від 02.09.2015 року, позивача безпідставно та протиправно не було допущено до участі у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті Рівне - Світязь, рейси № 403/404 (об`єкт конкурсу № 14), відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення підлягають до задоволення. Крім того, оскільки позивача протиправно не було допущено до участі у конкурсі 02.09.2015 року на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті Рівне - Світязь (рейси № 403/404), що також вплинуло на результати його проведення, тому також підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу Укртрансінспекції від 13.10.2015 року № 395, яким введено в дію рішення конкурсного комітету від 02.09.2015 року в частині не допуску позивача до участі в конкурсі по маршруту загального користування Рівне - Світязь, рейси № 403/404 (об`єкт конкурсу № 14) та визнання переможцем ТзОВ «Ліго-Транс».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

В липні 2016 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року, в якій скаржник просить скасувати зазначені рішення та прийняти нове судове рішення.

В обґрунтування поданої касаційної скарги Державна служба України з безпеки на транспорті вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій, не досліджено твердження позивача про те, що з метою оптимального використання автобусів внутрішньо-обласні, міжобласні та приміські рейси поєднуються і таке поєднання є можливим та не суперечить чинному законодавству. Однак, таке поєднання можливе лише за умови, якщо перевізник дотримується обов`язкових умов, визначених договорами на виконання приміських та внутрішньообласних маршрутів та дозволами на виконання. Можливість поєднання маршрутів вже була предметом дослідження судом у справі № 803/3591/15. Відтак, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені у цій справі не підлягають доказуванню у справі № 803/3770/15. При розгляді обох справ встановлено, що, згідно анкет позивача, які були подані на участь у конкурсах на маршрути «Луцьк-Львів» № 339/340 та «Рівне-Світязь» № 403/404, кількість власних транспортних засобів перевізника становить 31 одиницю та ще 4 перебувають в оренді. При цьому позивач у примітці до анкети до заяви про участь у конкурсі зауважує, що з врахуванням оптимального використання транспортних засобів та можливості поєднання внутрішньообласних та міжобласних рейсів, достатньою кількістю автобусів є 26 штук (22 для міжобласних та 4 для внутрішньообласних). Проте, скаржником стверджується, що дане поєднання маршрутів здійснено позивачем з порушенням чинного законодавства, оскільки згідно схеми використання транспортних засобів станом на 14.07.2015, долученої позивачем до матеріалів справи № 803/3591/15, але яка є відсутньою в матеріалах даної справи № 803/3770/15, вбачається, що 2 транспортні засоби, які задіяні на маршруті «Луцьк-Рівне», подані для участі у конкурсі на маршрут «Рівне-Світязь». Також скаржником зазначається, що до обов`язкових умов конкурсу відноситься також виконання перевізником перевезень пасажирів автобусом відповідної категорії, класу, року виготовлення тощо. Однак, лише 19 транспортних засобів, з-поміж 31 заявленого, відповідають категорії М3 класу ІІІ.

В листопаді 2016 року ФОП ОСОБА_1 подано заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких позивач просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 жовтня 2016 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято до провадження та призначено до касаційного розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

03.08.2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав до Укртрансінспекції заяву на участь у конкурсі з перевезення пасажирів на міжміському (приміському) маршруті загального користування, а саме Рівне - Світязь, рейси № 403/404 (об`єкт конкурсу № 14) разом з такими документами: нотаріально завірена копія ліцензії на право надання послуг з перевезення пасажирів; копія сертифікату відповідності на послуги з перевезення пасажирів автобусами; перелік транспортних засобів, які пропонуються до використання на автобусному маршруті; копії ліцензійних карток, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів на кожний автобус, який пропонується до використання на автобусному маршруті; свідоцтва відповідності автобусів параметрам комфортності; довідка про те, що плата за участь у конкурсі не вносилася; письмова інформація про відсутність транспортних засобів, що пристосовані для перевезення осіб з обмеженими фізичним можливостями; анкета; податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) (а. с. 69-93).

Як слідує із витягу з протоколу № 45 засідання конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут) від 02.09.2015 року, претендентами на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті Рівне - Світязь (рейси № 403/404) були ПП «Деней», ТзОВ «Ліго-Транс», ТзОВ «Компанія автобусних перевезень», фізичні особи - підприємці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

У листах від 12.10.2015 року № 3625/11/15-15 та від 30.10.2015 року № 3863/11/15-15 (а. с. 15-16, 18-19) Укртрансінспекція повідомила, що комітет з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут) прийняв 02.09.2015 року рішення про недопущення до участі у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті Рівне - Світязь (рейси № 403/404) фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 як такого, що немає достатньої кількості транспортних засобів для виконання перевезень, затвердженої обов`язковими умовами конкурсу, та перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів) з таких підстав: в анкеті до заяви про участь у вказаному конкурсі в графі «необхідна кількість автобусів для перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів)» для приміських, міських перевезень зазначено 4 ТЗ, для міжміських - 22 ТЗ, а відповідно до листа Волинської обласної державної адміністрації від 16.02.2015 року № 910/29/2-15 необхідна кількість автобусів, з урахуванням резерву для забезпечення виконання перевезень, становить 11 ТЗ (в т. ч., для обслуговування маршруту Луцьк - Жорнище, з терміном дії договору з 01.03.2012 року по 20.03.2017 року); необхідна кількість автобусів для перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних дозволів на перевезення пасажирів на міжобласних автобусних маршрутах, становить 34 ТЗ без урахування резерву.

За це рішення проголосували члени конкурсного комітету: 9 «за», 2 «проти», 3 «утрималося». Даним рішенням визнано переможцем конкурсу ТзОВ «Ліго-Транс» на самостійне виконання рейсів № 403/404 маршруту Рівне - Світязь (за це рішення члени конкурсного комітету проголосували одноголосно) (а. с. 8-9).

Пунктом 1 наказу Укртрансінспекції від 13.10.2015 року № 395 «Про введення в дію рішень, прийнятих на засіданні конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут) 02.09.2015 року» введено в дію рішення, прийняті на засіданні конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут) 02.09.2015 року.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частина 1 статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 N 2344-III (далі - Закон № 2344-III): Організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Процедура підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування визначається Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 (далі - Порядок № 1081).

Підпункт 1 пункту 12 Порядку № 1081: Конкурсний комітет приймає рішення про недопущення до участі в конкурсі автомобільного перевізника, який не має достатньої кількості транспортних засобів для виконання перевезень, затвердженої обов`язковими умовами конкурсу, та перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів). Достатня кількість транспортних засобів визначається як кількість автобусів, необхідних для виконання перевезень, та кількість резервних транспортних засобів, яка становить 10 відсотків для міського, приміського сполучення та 20 відсотків для міжміського сполучення.

Пункт 1 додатку 5 Порядку № 1081: Найменування показника: Характеристика перевізника-претендента: необхідна кількість автобусів для перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів)

Пункт 32 Порядку № 1081: До заяви автомобільного перевізника додається анкета за формою згідно з додатком 5, в якій передбачаються питання, що будуть враховані під час перевірки достовірності відомостей, що містяться у документах для участі у конкурсі, та під час підрахунків за бальною системою оцінки пропозицій перевізників-претендентів.

Підпункт 23 пункту 4 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 № 299 (далі - Положення № 299): Укртрансінспекція відповідно до покладених на неї завдань: затверджує мережу міжміських і приміських автобусних маршрутів загального користування, що виходять за межі території області (міжобласних маршрутів), та веде реєстр таких маршрутів.

Частина 3 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) (далі - КАС України): Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов`язку і витребовує необхідні докази.

Частина 5 статті 71 КАС України: Суд може збирати докази з власної ініціативи.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Суд зауважує, що предметом оскарження, з аналізу оскаржуваних рішень, вбачається необґрунтованість рішення конкурсного комітету, оформлене у вигляді протоколу №45 від 02.09.2015 в частині недопуску фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до участі в конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті загального користування Рівне - Світязь, рейси № 403/404 (об`єкт конкурсу № 14) та визнання переможцем Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліго-Транс», а також наказу відповідача, яким дане введене в дію дане рішення.

Дана протиправність, на думку скаржника, зумовлена недостатньою кількістю транспортних засобів, вказаних позивачем у анкеті, форма якої визначена Додатком 5 Порядку № 1081, для виконання перевезень, затвердженої обов`язковими умовами конкурсу, та перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів).

Колегія суддів зауважує, що з аналізу приписів підпункту 1 пункту 12 та пункту 1 додатку 5 Порядку № 1081 випливає прямий обов`язок перевізника-претендента зазначити кількість транспортних засобів, як для виконання перевезень, затвердженої обов`язковими умовами конкурсу, так, і для перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів). Дана вказівка, зумовлена необхідністю можливості визначення конкурсною комісією достатньої кількості транспортних засобів, якою володіє перевізник для обслуговування маршруту-об`єкту конкурсу.

Важливість зазначення перевізником-претендентом точної кількості транспортних засобів для перевезення пасажирів (як тих, що затверджені умовами конкурсу, так і тих, які виконуються відповідно до діючих договорів) підкреслюється правовими наслідками у вигляді недопущення конкурсною комісією даного претендента до участі у конкурсі, у випадку визнання останнього таким, який немає достатньої кількості вищевказаних транспортних засобів.

Крім того, метою вказівки усіх транспортних засобів, якими володіє претендент - перевізник є недопущення одночасного використання, в подальшому, останнім одних і тих же транспортних засобів на кількох маршрутах та, відповідно, незабезпечення необхідної кількості місць рухомого складу на маршруті і невиконання затвердженого розкладу руху.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем в анкеті до заяви про участь у конкурсі з перевезення пасажирів на міжміському маршруті № 403/404 «Рівне-Світязь» у графі "Необхідна кількість автобусів для перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів на міських, приміських" зазначено кількість 22 та 4 автобуси. Тобто, загальна кількість автобусів, необхідна для перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів становить 26 одиниць.

Крім того в примітці до анкети позивач вказує, що загальна кількість його власних транспортних засобів становить 35 одиниць, з яких 4 - орендовані.

Листом Департаменту інфраструктури і туризму Волинської обласної державної адміністрації від 04.09.2015 № 1253/1.8.7/2-15 надано інформацію про кількість міжміських і приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах, які обслуговує перевізник ОСОБА_1 із зазначенням необхідної кількості автобусів, необхідних для їх виконання, станом на 04.08.2015 року у табличному вигляді, з якої слідує, що позивач обслуговує 8 внутрішньообласних автобусних маршрути, для виконання яких необхідно 8 транспортних засобів, з яких 5 - задіяні неповний день, при цьому договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 01.03.2011 № 1945 по маршруту Луцьк-Жорнище з перевізником ОСОБА_1 розірвано 01.09.2013.

Водночас, відповідачем у запереченнях наведено доводи про виконання позивачем 40 міжобласних маршрутів, для обслуговування яких необхідно 34 автобуси, а також 1 міжнародного маршруту, для обслуговування якого необхідно 2 автобуси, що підтверджується реєстром відповідних маршрутів, обов`язок ведення яких покладено на скаржника.

Відтак, загальна кількість автобусів, необхідна для перевезень, які повинні виконуватись відповідно до чинних договорів, на думку скаржника, повинна була б становити 42 одиниці (34 транспортні засоби на міжобласних маршрутах + 8 автобусів на внутрішньообласних маршрутах).

Проте, судом першої інстанції не взято до уваги вказані заперечення з причин ненадання до суду на їх підтвердження належних та допустимих доказів. Крім того, судом зазначено те, що відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що загальна кількість транспортних засобів (31 одиниці власних та 4 одиниці орендованих ТЗ) дозволяє йому обслуговувати маршрути відповідно до чинних дозволів для міжміських, міжобласних та міжміських внутрішньообласних, приміських перевезень з урахуванням того, що з метою оптимального використання автобусів внутрішньообласні, міжобласні та приміські рейси поєднуються і таке поєднання є можливим та не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Водночас Суд зауважує, що як приписами Порядку 1081, так і приписами Закону № 2344-III не передбачене право автомобільного перевізника, при зазначенні в анкеті до заяви про участь у конкурсі необхідної кількості автобусів, які повинні виконуватись відповідно до чинних договорів, вказувати дане цифрове значення із врахуванням поєднання внутрішньообласних, міжобласних та приміських рейсів.

Щодо посилань суду першої інстанції на ненадання відповідачем належних та допустимих доказів про виконання позивачем 40 міжобласних маршрутів та 1 міжнародного маршруту, то Суд зазначає наступне.

Приписами частин 3,5 статті 71 КАС України, суди наділені правом збирати докази з власної ініціативи, а також повноваженням сприяти в реалізації обов`язку доказування (у випадку неможливості самостійного надання особами, які беруть участь у справі доказів) і витребовувати необхідні докази.

Відтак, покладення обов`язку надання доказів виключно на осіб, які беруть участь у справі без сприяння судами в реалізації зазначеного обов`язку, а також вияв власної їх ініціативи у процесі збору доказів, як мети встановлення дійсних фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є надмірним тягарем, що, в деякій мірі є неспівмірним із розподілом обов`язку доказування, визначених процесуальним законодавством.

Крім того, Суд зазначає, що реєстр міжобласних маршрутів, додані відповідачем до заперечень, направлені останнім засобами поштового зв`язку, однак отримані судом першої інстанції після розгляду ним спору по суті. Водночас, судом першої інстанції, при отриманні електронною поштою заперечень без доданого реєстру, не надано сторонам додаткового часу з метою представити додаткові докази на підтвердження їх доводів і заперечень.

Водночас суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку не використав процесуального повноваження досліджувати докази, що стосуються фактів та обставин, що мають значення для справи, а саме - відомості, зазначені у реєстрі міжобласних маршрутів щодо виконання позивачем 40 міжобласних та 1 міжнародного маршрутів, чинності договорів за даними маршрутами, станом на момент подання ФОП ОСОБА_1 документів для участі у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті загального користування Рівне - Світязь, рейси № 403/404 (об`єкт конкурсу № 14).

Тому, висновки судів попередніх інстанцій щодо безпідставності та протиправності недопущення позивача до участі у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на маршруті загального користування Рівне - Світязь, рейси № 403/404 (об`єкт конкурсу № 14), зроблені передчасно та не відповідають завданням адміністративного судочинства щодо справедливого і неупередженого вирушення спорів.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не забезпечено повне та всебічне з`ясування обставин у справі, не вжито усіх, визначених законом заходів щодо встановлення достовірної кількості транспортних засобів, якими володіє ФОП ОСОБА_1 , для виконання перевезень, затвердженої обов`язковими умовами конкурсу, та перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів), а також чинності договорів щодо виконання позивачем 40 міжобласних та 1 міжнародного маршрутів.

<…> Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд <…>.

Відповідно до п.1 ч. 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами частини 4 статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Таким чином, з огляду на викладене, Суд зазначає, що вказані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, позаяк порушення допущені як судом першої, так і апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 341, 345, п.2 ч.1.ст.349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року - скасувати.

Справу № 803/3770/15 за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент інфраструктури і туризму Волинської обласної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліго-Транс» про визнання протиправними та скасування рішень направити на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуючий суддя Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

Н. В. Шевцова