Справа № 200/11912/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 р. Справа№200/11912/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

7 жовтня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (далі Відповідач -1) про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини; визнання протиправною відмову в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини за заявою від 16 вересня 2019 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач всупереч Закону України Про державну допомогу сім`ям з дітьми відмовив у призначенні допомоги при народженні дитині, посилаючись на те, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини, при цьому не врахував, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні допомоги позивачу, порушує право дитини на соціальний захист, тому є протиправним.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі та витребувано у відповідача документи, які стали підставою для прийняття спірного рішення.

Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області заперечував проти позовних вимог, 1 листопада 2019 року надав відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на статтю 11 Закону України Про державну допомогу сім`ям з дітьми від 21 листопада 1992 року № 2811-XII. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 звернулася пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини та не надала ніяких доказів поважності пропуску строку звернення, вважає, що позовні вимоги суперечать нормам чинного законодавства України. Крім того зазначив, що позивачу раніше було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради, яку просив залучити третьою особою.

12 листопада 2019 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, з урахуванням якої, додатково просила: визнати незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про відмову в призначенні допомого при народженні дитини.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року вирішено залучити другим відповідачем у справі - Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради, справу призначити до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 10 грудня 2019 року.

4 грудня 2019 року Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (далі Відповідач 2) надав відзив на позовну заяву за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що згідно статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України №1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини, у зв`язку із пропуском строку для звернення з відповідною заявою ОСОБА_3 було правомірно відмовлено у призначенні допомоги.

Представники сторін у судове засідання 10 грудня 2019 року не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

11 листопада 2019 року позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

10 грудня 2019 року Відповідач 1, засобами електронного зв`язку, надав заяву про розгляд справи без участі його представника.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданим 24 січня 2013 року Єнакієвським МВ ГУДМС України в Донецькій області. Позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини Серія НОМЕР_2 , виданим 20 грудня 2018 року Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

22 лютого 2019 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради із заявою, зокрема про призначення державної допомоги при народженні дитини (а.с. 70-71). Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 25 березня 2019 року вирішено, що ОСОБА_1 не має права на допомогу при народженні дитини (а.с. 55).

20 травня 2019 року позивач вдруге звернулася до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини (ас. 52-54). Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 24 червня 2019 року відмовлено у призначені допомоги (а.с 51). Докази надсилання та вручення рішень про відмову у призначенні допомоги чи повідомлення про прийняті рішення матеріали справи не містять.

16 вересня 2019 року позивач та його донька отримали довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1421- та №1421- відповідно, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач 16 вересня 2019 року звернувся до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області із заявою, зокрема про призначення державної допомоги при народженні дитини. Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 19 вересня 2019 року вирішено, що ОСОБА_1 не має права на допомогу при народженні дитини з 1 березня 2017 року (а.с 38). Повідомленням про відмову в наданні допомоги від 19 вересня 2019 року позивача повідомлено про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини).

Тобто, позивачу відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини в зв`язку з пропуском дванадцятимісячного строку, встановленого законодавством для звернення за відповідною державною допомогою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

На підставі статті 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України Про державну допомогу сім`ям з дітьми від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Суд зазначає, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №226/317/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78002141), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд зазначає, що 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, який згідно його преамбули відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Суд наголошує, що позивач і її дитина є громадянами України, тобто, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист у зв`язку із місцем реєстрації.

ОСОБА_1 заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, при цьому відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд не погоджується із запереченнями відповідачів і вважає, що відповідачі не довели правомірності своїх рішень та законності підстав у відмові в призначенні державної допомоги при народженні дитини.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплати допомоги про народженні дитини суд зазначає, що відмова у призначенні та виплаті допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 викладені у рішенні від 25 березня 2019 року, 24 червня 2019 року та 19 вересня 2019 року, таким чином достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даній справі є прийняття рішення про визнання таких рішень протиправними та зобов`язання призначити допомогу.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Фактично позовні вимоги задоволені, оскільки рішення відповідачів визнано протиправними та скасовані, а позовні вимоги в частині зобов`язання призначити та виплатити допомогу є похідними від першої вимоги, отже присудженню підлягає судовий збір у розмірі, який передбачений сплаті як за одну позовну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до вимог частини 2 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір в сумі 768,40 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області та Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради в дохід Державного бюджету України пропорційно до розміру задоволенних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 25 березня 2019 року та від 24 червня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 19 вересня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, б. 1; ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за заявою від 16 вересня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (місцезнаходження: Донецька область, м. Лиман, вул. Лесі Українки, б. 20 а; ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, б. 1; ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Дмитрієв