Справа № 300/2019/19
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2019 р. справа № 300/2019/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Главача І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Станішевської В.Р.,

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA305200/2019/00078 від 23.04.2019 та рішення про коригування митної вартості №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.10.2019 звернулася до суду з позовною заявою до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA305200/2019/00078 від 23.04.2019 та рішення про коригування митної вартості №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019, з підстав їх протиправності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - транспортного засобу марки SCODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см3, та обраний метод його визначення, а саме основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом, внаслідок чого прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA305200/2019/00078 від 23.04.2019 та оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019. Позивач стверджує, що на підставі рахунку-фактури №12 від 12.04.2019 оплатив нерезиденту повну вартість автомобіля в сумі 5200,00 EUR, що підтверджується банківським підтвердженням оплати №12042019/236/0010/00064 від 12.04.2019 у зазначеному розмірі. При перетині кордону України і декларуванні, визначив митну вартість транспортного засобу за ціною договору (контракту). На переконання позивача, відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий перелік документів та визначену позивачем мину вартість товару. Відтак збільшення вартості автомобіля з 5200,00 EUR до 10500,00 EUR суттєво порушує права позивача. На підставі наведеного позивач просить суд визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Закарпатська митниця ДФС скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 18.11.2019 (а.с.68-78). Згідно вказаного відзиву представник відповідача зазначив, що під час митного оформлення позивачем автомобіля марки SCODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см3, не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України. Зокрема, не надано документи, що підтверджують ціну, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за даний товар. Поданий декларантом платіжний документ не містив ідентифікуючих даних транспортного засобу, тому не був взятий до уваги митним органом. Також звернув увагу, що декларантом до вказаної митної вартості не були включені комісійні платежі за банківський переказ. За вказаних обставин відповідачем прийнято картку відмови та спірне рішення про коригування митної вартості, при цьому митна вартість товару визначена в сумі 10500,00 EUR. Враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувані картку відмови в прийнятті митної декларації та рішення такими, що прийняті відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин.

29.11.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідача, наведені у відзиві на позов, є помилковими, тому просив їх не брати до уваги, а позов задовольнити (а.с.104-107).

Позивач подала клопотання про розгляд справи без участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

На підставі рахунку-фактури №12 від 12.04.2019 ОСОБА_1 придбала на території Республіки Польща у ТОВ «Транс-Лоджістік-Європа» транспортний засіб - легковий автомобіль марки SCODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см3, 2015 року випуску, за 5200,00 євро (а.с.45-46).

12.04.2019 ОСОБА_1 сплатила на банківський рахунок одержувача ТОВ «Транс-Лоджістік-Європа» №776893 кошти в розмірі 5200 євро на підставі рахунку-фактури №12 від 12.04.2019, що підтверджується банківським підтвердженням оплати №12042019/236/0010/00064 від 12.04.2019 (а.с. 47-48).

Декларантом ТОВ «Закарпатінтрейд», в інтересах позивача, подано до Закарпатської митниці ДФС електронну митну декларацію №305200/2019/023615 від 23.04.2019, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль, SCODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна 1598 см3.

У зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість транспортного засобу за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість автомобіля), а саме рахунку-фактури №12 від 12.04.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Транс-Лоджістік-Європа», згідно якого позивач придбав автомобіль марки SCODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , за купівельною ціною 5200,00 євро.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, було надано такі документи: рахунок-фактура №12 від 12.04.2019 (а.с.45-46); реєстраційні документи на транспортний засіб; калькуляція транспортних витрат від 19.04.2019 (а.с.84); банківське підтвердження оплати №12042019/236/0010/00064 від 12.04.2019 (а.с. 47-48); митна декларація країни відправлення №19PL402010E0443001 від 18.04.2019 (а.с. 49-50).

Закарпатською митницею ДФС розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно частиною 3 статті 53 Митного кодексу України: висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями; інші документи за бажанням декларанта, які б підтверджували заявлену митну вартість товару (а.с. 88).

На вказане електронне повідомлення декларант повідомив, що додаткові документи щодо підтвердження митної вартості надати нема можливості (а.с. 89).

У зв`язку з наведеним, Закарпатською митницею ДФС здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом (код МВВ митного органу 6), у розмірі 10500,00 EUR (а.с.52-53).

Згідно даного рішення, «…заявлена митна вартість транспортного засобі SCODA OCTAVIA 2015 року виготовлення (VIN-код TMBJG9NE3G0039748) у розмірі 5200 євро не може бути визнана у зв`язку з наявністю у органу доходів і зборів цінової інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару (АСАУР для транспортного засобу з VIN-кодом TMBJG9NE3G0039748 згенеровано індикатор ризику по вартості на рівні 10400 євро) та неподанням декларантом додаткових документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару, згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу. Відповідно до ст. 318 МКУ, для забезпечення здійснення митного контролю органами доходів і зборів використовується єдина автоматизована інформаційна система органів доходів і зборів України. Згідно з положеннями статті 363 МКУ автоматизована система управління ризиками, що застосовується органами доходів і зборів є складовою частиною єдиної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів. Аналіз, виявлення та оцінка ризиків з використанням інформаційних технологій у тому числі включають визначення критеріїв із заданими наперед параметрами, використання яких дає можливість здійснювати вибір об`єкта контролю, що становить ризик (індикаторів ризику). Дана система забезпечує визначення однакового обсягу та форм митного контролю товарів, транспортних засобів комерційного призначення незалежно від того, якому органу доходів і зборів подано митну декларацію, для здійснення митних формальностей. Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ, органом доходів і зборів здійснено запит додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: 1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 2) інші документи за бажанням декларанта, які б підтверджували заявлену митну вартість товару. Також відповідно до частини 5 статті 55 КМУ декларанту запропоновано провести консультації з метою обгрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Запитувані додаткові документи декларантом надано не було, право на проведення консультації з органом доходів і зборів відповідно до частини 5 ст. 55 МКУ декларант не використав. Метод 1 (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовувався у зв`язку з наявністю у митного органу обгрунтованого сумніву щодо заявленої митної вартості товару. Метод 2а (за ціною договор) щодо ідентичних товарів) не застосовувався у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичного товару. Метод 26 (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) не застосовувався у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості подібного товар). Метод 2в (на основі віднімання вартості) не застосовувався у зв`язку з відсутністю інформації, необхідної для застосування віднімання вартості. Метод 2г (на основі додавання вартості (обчислена вартість)) не застосовувався у зв`язку з відсутністю інформації необхідної для застосування додавання вартості. Органом доходів і зборів застосовано резервний метод визначення митної вартості товару у зв`язку з наявністю у органу доходів і зборів відповідної цінової інформації, а саме згенерований АСАУР для транспортного засобу з VIN-кодом TMBJG9NE3G0039748 індикатор ризику по вартості на рівні 10400 євро. Таким чином, при визначенні числового значення митної вартості товару за основу взято цінову інформацію, згенеровану АСАУР для транспортного засобу з VIN-кодом TMBJG9NE3G0039748 та калькуляцію транспортних витрат б/y від 19.04.2019 р. Отже, митна вартість товару «Легковий автомобіль, марка SKODA, модель ОС 1AVIA. 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 )...» визначена за резервним методом з урахуванням витрат на транспортування та страхування складає: 10400 євро + 100 євро = 10500…».

Відповідач, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації №305200/2019/023615 від 23.04.2019 відмовив у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA305200/2019/00078 від 23.04.2019 (а.с. 9).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, відповідачем відмовлено у прийняті митної декларації з таких причин: «ВМД заповнена з порушенням вимог ПКМУ 574 від 09.06.97. Коригування митної вартості вантажу».

23.04.2019 декларантом ТОВ «Закарпатінтрейд», в інтересах позивача, подано до Закарпатської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA305200/2019/023678 від 23.04.2019. У правому підрозділі графи 43 даної декларації зазначено порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом, а саме 6 (резервний метод), у лівому підрозділі зазначено порядковий номер 1 (за ціною договору (контракту), який використовувався декларантом. У графі 45 «Коригування» зазначена декларантом митна вартість товару - 159648,15 (5200 євро (вартість товару) + 100 євро (вартість транспортних витрат і страхування).

Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA305200/2019/00078 від 23.04.2019 та рішення про коригування митної вартості №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.

Згідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 257 Митного кодексу України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Як встановлено судом вище, декларантом ТОВ «Закарпатінтрейд», в інтересах позивача, були надані митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, як то, рахунок-фактура №12 від 12.04.2019 (а.с.45-46); реєстраційні документи на транспортний засіб; калькуляція транспортних витрат від 19.04.2019 (а.с.84); банківське підтвердження оплати №12042019/236/0010/00064 від 12.04.2019 (а.с. 47-48); митна декларація країни відправлення №19PL402010E0443001 від 18.04.2019 (а.с. 49-50).

Вказані документи були надані в формі оригіналу, належним чином засвідчені печатками відповідних організацій, а їх зміст підтверджував заявлену митну вартість ввізного товару. Таким чином, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною рахунку-фактури №12 від 12.04.2019.

Тобто, судом встановлено, що подані 23.04.2019 декларантом позивача до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Що стосується доводів представника відповідача, що квитанція №12042019/236/0010/00064 від 12.04.2019 не містить ідентифікуючих даних транспортного засобу, як передбачено пунктом 2 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, зокрема VIN коду, суд звертає увагу, що дана норма не передбачає обов`язкового зазначення VIN коду транспортного засобу, а передбачає зазначення реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару.

Так, з даного платіжного документу вбачається, що грошові кошти в розмірі 5200,00 євро сплачено на підставі фактури №12 від 12.04.2019, ОСОБА_1 . Натомість фактура №12 від 12.04.2019 стосується саме транспортного засобу, митне оформлення якого здійснювалось декларантом та у даній фактурі містяться всі необхідні дані щодо ідентифікації вказаного транспортного засобу, в тому числі і VIN код, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у квитанції №12042019/236/0010/00064 від 12.04.2019 реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару та помилковість доводів відповідача, що неможливості підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу на підставі даного платіжного документа.

Частиною 1 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 Митного кодексу України).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 Митного кодексу України).

Як встановлено судом вище, декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Наведені документи вказані представником відповідача в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA305200/2019/00078 від 23.04.2019 та підтверджують митну вартість автомобіля, марки SCODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15 та від 02.06.2015 в справі №21-498а15.

Згідно частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарівв; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).

Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина 2 статті 58 кодексу).

Відповідно до частини 3 статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури №12 від 12.04.2019, в тому числі будь-які відомості щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем автомобіля та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 5200,00 євро та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем крім рахунку-фактури №12 від 12.04.2019 подавалось і банківське підтвердження оплати №12042019/236/0010/00064 від 12.04.2019, яке, як встановлено судом вище, не взяте відповідачем до уваги при визначенні митної вартості товару.

З приводу посилань відповідача щодо невключення декларантом до митної вартості транспортного засобу вартість комісійного платежу в сумі 170,96 злотих, суд вказує, що такі доводи не обгрунтовують правомірність прийнятого рішення про коригування митної вартості товару №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019, яким вдвічі збільшено вартість транспортного засобу з 5200,00 євро до 10500,00 євро, що суттєво порушує права позивача.

Згідно картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, декларанту відмовлено у митному оформленні з таких причин: «ВМД заповнена з порушенням вимог ПКМУ 574 від 09.06.97. Коригування митної вартості вантажу», однак така причина не покладена в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019.

Також суд зазначає, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.

У даному випадку, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною рахунку щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частиною 1 статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною фактури №12 від 12.04.2019.

Таким чином, визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу марки SCODA, модель OCTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см3, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом є необґрунтованим та безпідставним.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню, а оскаржувані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA305200/2019/00078 від 23.04.2019 та рішення про коригування митної вартості №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019 є протиправними та підлягають скасуванню.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з Закарпатської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2334,52 грн. згідно квитанцій №1736-5689-1533-1130 від 03.10.2019, №67 від 24.10.2019, №41 від 23.10.2019.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частини 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2). Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4).

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Так, судом встановлено, що позивач долучила до позовної заяви договір про надання правової допомоги від 30.09.2019 (а.с.25-26); додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 30.09.2019 (а.с. 27-28); акт №1 виконаних робіт (наданих послуг) від 02.10.2019 (а.с. 29); квитанцію про оплату №TDT5-Q5KC-YWH5-3P1Q-0EVI (а.с. 30-31)

Однак, суд звертає увагу, що позовна заява підписана та подана ОСОБА_1 ., а не адвокатом, тому у суду відсутні належні докази на підтвердження понесених позивачем витрат в розмірі 2500,00 грн. на оплату такої послуги як підготовка позовної заяви.

Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA305200/2019/00078 від 23.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA305000/2019/000078/2 від 23.04.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці ДФС України (код 39515893, вул. Собранецька, 20, м. Ужгород, 88000) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 2334 (дві тисячі триста тридцять чотири) гривні 52 копійки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці ДФС України (код 39515893, вул. Собранецька, 20, м. Ужгород, 88000) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Закарпатська митниця ДФС (код 39515893, вул. Собранецька, 20, м. Ужгород, 88000).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 13 грудня 2019 р.