Справа № 360/4192/19
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4192/19

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Смішливої Т.В.,

за участю

секретаря судового засідання Чепурової К.В.,

позивача не з`явився

представника першого відповідача не з`явився

представника другого відповідача Ганзія С.В., дов. № Г-856/14/12-32-00 від 17.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, Головного управління ДПС у Луганській області про визнання дій неправомірними та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі відповідача), в якому з урахуванням уточненого позову просить суд визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області щодо нарахування та обчислення боргу зі сплати єдиного соціального внеску неправомірними та скасування вимоги від 10.09.2019 на суму 22218,91 грн про сплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , боргу з єдиного соціального внеску.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером за віком з 23.08.2007. Пенсію отримує в мінімальному розмірі. Вимогу про сплату боргу з ЄСВ від 10.09.2019 на суму 22218,91 гривень отримав рекомендованим листом 18.09.2019 і негайно подав позов до окружного суду про визнання цієї вимоги такою, що не відповідає вимогам Конституції України. Примусове стягнення ЄСВ з мінімальної пенсії позивача вперше відбулося із суми 15819,54 грн та сума на цей час зросла до 22218,91 гривень.

Ніяких розрахунків боргу зі сплати ЄСВ відповідачем позивачу не надавала і не надає, в порушення ст. 9 та ст. 9-4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» стягує з позивача ЄСВ на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а не на підставі частин 2 та 3 вказаного Закону, який вимагає, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Позивач зазначає, що не перебуває на обліку в податкових органах зі сплати ЄСВ і проживає на території населеного пункту, який підпадає під дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З посиланням на рішення Верховного Суду України у справі № 820/1538/17 від 05.11.2018, на думку позивача, відповідач грубо порушує вимоги статтей 19, 22 та 58 Конституції України.

05.11.2019 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 49-51) в якій перший відповідач заперечував проти позову та зазначив, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Білокуракинській ДПІ Сватівського управління Головного управління ДФС у Луганській області, як фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) - встановлення ознаки з 02.02.1995. Як платник єдиного соціального внеску ОСОБА_1 обліковується з 14.03.2005.

Якщо платником єдиного внеску, визначеним пунктом 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464, При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац другий п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Відповідно до абз. 5 п. 3 розділу VI Наказу № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

По самозайнятій особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість зі сплати єдиного внеску виникла з 19.04.2018 у зв`язку набранням чинності з 01 січня 2017 року Законом № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону № 2464.

Так, за 2017 рік 02.05.2018 в автоматичному режимі позивачу нараховано єдиний внесок у розмірі мінімального щомісячного страхового внеску в сумі 8448,00 грн (3200 грн х 22% х 12 місяців). Автоматично нараховано єдиний внесок по строку 19.04.2018 у розмірі мінімального щомісячного страхового внеску за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, по строку 19.07.2018 за 2 квартал 2018 року - у сумі 2457,18 грн, по строку 19.10.2018 за 3 квартал 2018 року- у сумі 2457,18 грн, по строку 21.01.2019 р за 4 квартал 2018 року- у сумі 2457,18 грн, по строку 19.04.2019 за 1 квартал 2019 року - у сумі 2754,18 грн, по строку 19.07.2019 за 2 квартал 2019 року - у сумі 2754,18 грн.

Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 та 2018 роки позивачем не надавалися. Термін надання звітності по єдиному внеску за 2019 рік - до 01 травня 2020 року.

На теперішній час, позивач обліковується у Раді адвокатів Луганської області за свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 326, дата видачі 21.09.1994. Позивач має статус самозайнятої особи та з 01.01.2017, незалежно від отриманого доходу, повинен сплачувати єдиний внесок.

Станом на 10.09.2019 позивач, як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, мав заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 22218,91 грн, що підтверджується даними картки особового рахунку платника. Вважає, що ним на підставі даних картки особового рахунку платника ЄСВ, правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-866-53 від 10.09.2019 на суму заборгованості 22218,91 грн, яку направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На теперішній час заява позивачем про звільнення від сплати єдиного внеску до податкового органу не надавалась.

Діюче законодавство не передбачає автоматичне списання або скасування недоїмки, лише за фактом перебування на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII.

Звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (відповідно до п. 9.4 Прикінцевих та перехідних положень), не звільняє контролюючий органи від обов`язку формувати та надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вищезазначене свідчить, що відповідач на підставі даних картки особового рахунку платника, правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-866-53 від 10.09.2019 на суму заборгованості 22218,91 грн, яка є законною, обґрунтованою та підлягає виконанню.

04 грудня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) надійшов відзив на позовну заяву другого відповідача, в якій останній заперечував проти позову та виклав обставини, аналогічні зазначеним у відзиві на позов першого відповідача (арк. спр. 102-104).

Процесуальні дії під час розгляду справи:

Ухвалою суду від 25.09.2019 позовну заяву, залишено без руху, визначено недоліки позовної заяви, строк та шляхи їх усунення (арк. спр. 19-20).

Ухвалою суду від 08.10.2019 продовжено строк усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 30).

Ухвалою суду від 18.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відстрочено позивачу сплату судового збору, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи (арк. спр. 1-3).

Ухвалою суду від 28.10.2019 відмовлено у задоволені клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через відсутність технічної можливості у суді, запропонованому позивачем (арк. спр. 46).

Ухвалою суду від 21.11.2019 залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління ДПС у Луганській області (арк. спр. 92).

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином (арк. спр. 96), просив суд розглянути справу без його участі (арк. спр. 83).

Представник першого відповідача про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином (арк. спр. 99).

Представник другого відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника другого відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджено копіями документів, а саме: паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Білокуракинським РВ УМВС України в Луганській області 20.03.2000 (арк. спр. 33-34), довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 34).

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України (далі ЄДР) позивач здійснює індивідуальну адвокатську діяльність за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого 21.09.1994 на підставі рішення Луганської обласної КДКА № 12 від 21.09.1994 (арк. спр. 87).

Згідно з даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 01.11.2019 за ОСОБА_1 обліковувалась недоїмка по сплаті єдиного внеску в сумі 24358,35 грн, яка нарахована позивачу Сватівським управлінням ГУ ДПС у Луганській області (арк.спр. 54-55).

Відповідно до розрахунку боргу з єдиного внеску зазначеного у вимозі про сплату боргу № Ф-866-53 від 10.09.2019 на суму 22218,91 грн, зазначений борг виник за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року (арк. спр. 53).

ГУ ДПС у Луганській області 10.09.2019 сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-866-53 від 10.09.2019, в якій зазначено, що сума боргу позивача станом на 31.08.2019 становить 22218,91 грн (арк. спр. 9).

Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що зазначена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-866-53 від 10.09.2019 вручена особисто позивачу 16.09.2019 (арк. спр. 59).

Даними інтегрованої картки підтверджено, що станом на 01.11.2019 сума боргу позивача становить 24358,35 грн (арк. спр. 55).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з п.п. 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа це платник податку, який провадить незалежну професійну діяльність. Незалежна професійна діяльність - це, зокрема, діяльність адвокатів, за умови, що така особа не є працівником.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, які провадять таку діяльність.

Відповідно до абзацу другого пункту 65.1 статті 65 Податкового кодексу України умовою ведення незалежної професійної діяльності згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності.

Стосовно адвокатів, таким документом є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, яке видається адвокатові у разі успішного складання іспитів, проходження шестимісячного стажування на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Після цього дані про адвоката вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи.

У разі зупинення адвокатом (чи адвокатові) права на заняття адвокатською діяльністю, дані про це також вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Стаття 31 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлює, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» самозайнятою особою є адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Отже, на час зупинення права на заняття адвокатською діяльністю особа не є адвокатом і самозайнятою особою, а тому не має статусу платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості щодо зупинення позивачем права на заняття адвокатською діяльністю, тобто позивач на момент розгляду справи здійснює адвокатську діяльність.

З урахуванням викладеного посилання позивача щодо не здійснення ним незалежної професійної діяльності та не перебування на обліку в органах податкового контролю є безпідставними.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Однак, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин 2018-2019 роки, позивач перебував та перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464-VI необхідно застосовувати з урахуванням пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з абзацом 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та від 02 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено смт. Білокуракине, Білокуракинського району, Луганської області.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що, як на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так і на час формування спірної вимоги про сплату боргу, позивач перебував на обліку як платник єдиного внеску в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення операції об`єднаних сил.

Відповідно, позивач є суб`єктом правовідносин, на якого поширюється дія положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

З огляду на дію зазначеної норми, судом встановлено, що позивач звільняється від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період, починаючи з 14 квітня 2014 року, до закінчення антитерористичної операції.

Позивач має право подати відповідну заяву до органу доходів і зборів про звільнення його від виконання обов`язків платника єдиного внеску не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Суд зауважує, що як на час виникнення спірних відносин, так і на час розгляду та вирішення даної справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався. Відповідно, у розумінні статті 1 Закону № 1669-VII проведення антитерористичної операції триває.

Таким чином, посилання відповідача на те, що позивач із заявою про звільнення його від виконання обов`язків платника єдиного внеску не звертався суд вважає незмістовними, оскільки для позивача ще не настав граничний термін для подання такої заяви.

Оскільки судом встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-866-53 від 10.09.2019 охоплює період, в якому позивач звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску, суд дійшов висновку, що за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти позивачу таку вимогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року справа № 812/505/17 (К/9901/188/17).

Крім того, слід зазначити, що оскаржуване рішення органом доходів і зборів прийнято з посиланням на статтю 25 Закону № 2464-VI, абзацом 2 частини першої якої визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Оскільки, як вже вищевказано, позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обов`язків платника єдиного внеску, орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464-VI, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

За таких обставин, судом встановлено, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-866-53 від 10.09.2019 не відповідає критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог визнати протиправними дії щодо нарахування та обчислення боргу зі сплати єдиного соціального внеску неправомірними, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У пункті 75 від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності"небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення "Айдин (Aydin) проти Туреччини" від 22 вересня 1997 року, Звіти 1997-VI, сс. 1895-96, параграф 103 та "Кайя (Kaya) проти Туреччини" від 19 лютого 1998 року, звіти 1998-I, сс. 329-30, параграф 106). Суд також нагадує: коли особа робить небезпідставну заяву, що вона зазнала тортур або істотно поганого поводження з боку держави, поняття "ефективного засобу захисту" передбачає, між іншим, ретельне та ефективне розслідування, яке здатне призвести до встановлення та покарання відповідальних осіб і включає ефективний доступ скаржника до процедури розслідування (див. рішення "Текін (Tekin) проти Туреччини" від 9 липня 1998 року, звіти 1998-IV с. 1517, параграф 52).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям другим відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-866-53 від 10.09.2019, а не з діями (бездіяльністю), вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування такої постанови.

Самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 18.10.2019 позивачу відстрочено сплату судового збору в сумі 768,40 грн до винесення рішення по справі.

14.11.2019 позивач на адресу суду надав копію довідки серії СМЕ № 154469, відповідно якої позивачу встановлено другу групу інвалідності строком до 01.08.1995 (арк. спр. 85).

Разом з тим, позивачем не надано доказів встановлення групи інвалідності на час звернення до суду, що виключає пільги щодо сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Спірну вимоги про сплату боргу (недоїмки) прийнято Головним управлінням ДПС у Луганській області.

Оскільки позов підлягає задоволенню в частині оскаржуваної вимоги, а оскарження дії є похідною вимогою, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДПС у Луганській області про визнання дій неправомірними та скасування вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Луганській області № Ф-866-53 від 10.09.2019 на суму 22218,91 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області (місце знаходження: 93404, Луганської області, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ) до Державного бюджету України судовий збір в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України рішення у повному обсязі складено 11 грудня 2019 року.

Суддя Т.В. Смішлива