Справа № 160/6923/19
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Справа № 160/6923/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Азов Контролз до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу, -
Позивач звернувся до адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просив скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12.02.2019 року, якою накладено на ТОВ Азов Контролз штраф у розмірі 125 190 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спірна постанова, складена на підставі акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 21.09.2019 року №ДН35/1477/АВ була винесена відповідачем без врахування реальних обставин. Предметом Договорів №3 від 03.05.2016 р. та №4 від 01.06.2017 р., наданих для перевірки під час інспекційного відвідування, не є процес праці, як то зазначено в постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12.02.2019 року, а є обов`язок однієї сторони надати певний обсяг чітко визначених послуг іншій та отримати за це винагороду. При цьому, Виконавець надає послуги самостійно, а Замовник не організовує його працю та не дає вказівок щодо послідовності надання послуг.
Позивав в позові також зазначив, що висновок щодо отримання ОСОБА_1 виплат, які за своєю правовою природою нібито прирівнюються до заробітної плати, суперечить нормам цивільного та трудового законодавства. Оскільки фактично між нею та ТОВ Азов Контролз було укладено саме цивільно-правовий договір, а з її боку не було висловлено бажання укласти саме трудовий договір з товариством, то відповідно на неї не розповсюджувалися правила внутрішнього трудового розпорядку та інших внутрішніх нормативних документів товариства, регулюючих виплату заробітної плати працівникам та регулюючих трудові відносини. Під час здійснення інспекційного відвідування інспектором праці не встановлено факт перебування Виконавця протягом робочого дня на підприємстві, тому не може стверджувати про наявність регламентованого процесу праці та підпорядкуванню ОСОБА_1 внутрішньому трудовому розпорядку ТОВ Азов Контролз. Після закінчення строку дії Договору №3 від 03.05.2016 р. та, враховуючи, що законодавство не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на надання певних послуг, ТОВ Азов Контролз не обмежено в укладанні нового договору з ОСОБА_1 . Отже, твердження щодо системного характеру надання послуг не є достатнім доказом наявності в договорах №3 від 03.05.2016 р. та №4 від 01.06.2017 р. ознак трудових відносин. Таким чином, з боку ТОВ Азов Контролз не було припущено жодного порушення ані трудового, ані цивільного законодавства, а тому постанова про накладення штрафу №ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12.02.2019 року підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 25.09.2019 року було задоволено клопотання ТОВ «Азов Контролз» про забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні №59096528 від 29.05.2019 року, відкритого Чечелівським ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на підставі постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12.02.2019 року, до набранням законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.
Протокольною ухвалою суду від 09.10.2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Азов Контролз» про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору по даній справі - Чечелівського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області та ОСОБА_1 . Закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.11.2019 року.
Сторони в судове засідання своїх представників не направили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
До суду 06.11.2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позові вимоги він підтримав у повному обсязі, та просив суд позов задовольнити, з урахуванням їх письмових пояснень по справі.
06.11.2019 року від представника відповідача до суду також надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Про виявлені порушення та необхідність їх усунення зазначає і сам позивач в повідомленні про виконання припису про усунення виявлених порушень №ДН35/1477/АВ/П вих. № 190208/1 від 08 лютого 2019 року. Так, в даному листі позивач зазначає, що «на сьогодні договірні відносини між ТОВ «Азов Контролз» та гр. ОСОБА_1 припинено, про що свідчить відповідна додаткова угода до договору про надання послуг № 4 від 01.06.2017 року». На підставі викладеного, відповідач вважає, що постанова про накладення штрафу винесена уповноваженими посадовими особами №ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12 лютого 2019 року є цілком законною та обґрунтованою, винесеною на підставі та відповідно до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити, з урахуванням їх заперечень на письмові пояснення позивача по справі.
Згідно з ч.3 ст.194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частиною 9 ст.205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Керуючись приписами статей 194, 205 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у письмових поясненнях, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву та у письмових запереченнях, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до розділу III акту від 21.09.2019 року № ДН35/1477/АВ інспекційного відвідування встановлено наступні порушення:
- керівником не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, а саме у табелі обліку робочого часу зазначено лише працівників, які працюють у ТОВ «Азов Контролз» за основним місцем робота. На 21 працівника, які працюють у ТОВ ««Азов Контролз» за сумісництвом, табелі обліку робочого часу не ведуться, подаються лише службові записки до бухгалтерії, в яких зазначена інформація для нарахування заробітної плати. Таким чином, підприємством порушено вимоги ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці»;
- ТОВ «Азов Контролз» книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них і книга обліку руху трудових книжок не ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства. Ведеться лише реєстр трудових книжок при звільненні з ТОВ «Азов Контролз». Таким чином, підприємством порушено вимоги п.7.1 глави 7 Інструкції № 58 «Про порядок ведення трудових книжок працівників»;
- ТОВ «Азов Контролз» фактично було допущено фізичну особу ОСОБА_1 до роботи без укладання трудового договору. Таким чином, підприємством порушені вимоги ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України.
Не погодившись із висновками вказаного акту, позивач 24.01.2019 року надав до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області зауваження до акту інспекційного відвідування №ДН35/1477/АВ від 21.01.2019 р., у якому зазначив про невірне застосування головним державним інспектором праці, приписів ст.ст.21, 24 КЗпП України, що виражено у неправильному встановленні правової природи наданих до перевірки договорів про надання послуг №3 від 03.05.2016 р. та №4 від 01.06.2017 р.
29.01.2019 року відповідач надав на адресу позивача відповідь на заперечення, яким державним інспектором праці не визнаються заперечення позивача, та припис про усунення виявлених порушень №ДН37/1477/АВ/П, яким підприємство було зобов`язано усунути встановлені під час інспекційного відвідування порушення у строк 12.02.2019 року, про що повідомити контролюючий орган у письмовій формі.
08.02.2019 року ТОВ «Азов Контролз» направило на адресу відповідача повідомлення про виконання припису, яким повідомило про додання до табелю до табелю обліку робочого часу усіх працівників, які працюють на підприємстві за сумісництвом, оформлення Книгу обліку руху трудових книжок і вкладишів до них з урахуванням вимог чинного законодавства та укладання додаткової угоди до договору № 4 від 01.06.2017 р. щодо розірвання договірних відносин між ТОВ «Азов Контролз» та ОСОБА_1 .
Спірною постановою № ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12.02.2019 року, винесеною Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на ТОВ «Азов Контролз» був накладений накладено штраф у розмірі 125 190 грн.
Підставою для стягнення з позивача вищезазначеного штрафу зазначено фактичний допуск ОСОБА_1 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Правомірність та обґрунтованість постанови про накладення адміністративного штрафу №ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12.02.2019 року є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до преамбули Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 20.09.2007 р. № 877-V цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
16 травня 2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 (далі за текстом - Порядок № 295, який був чинний на час проведення перевірки), положення якого узгоджуються з нормами Закону № 877-V.
Відповідно до п.1 Порядку №295 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Відповідно до п.2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, в тому числі Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до п.п.4 п.5 Порядку №295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться, в тому числі, за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.
В силу Порядку про здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 р. №295 Проведення інспекційних відвідувань та організацій, невиїзних інспектувань та відповідно до ч.5 вищезазначеним Порядком, інспекційні відвідування проводяться:
1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;
2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;
3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;
4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;
5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;
- Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;
ДФС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;
- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;
Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;
- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;
- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");
- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сум підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;
- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.
Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника. Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.
Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.
Так, в 2016-2018 роках між ТОВ «Азов Контролз» (далі - «Замовник») та ОСОБА_1 (далі - «Виконавець») було укладено договори про надання послуг, а саме №3 від 03.05.2016 р. строком дії з 03.05.2016 р. до 31.05.2017 р. та №4 від 01.06.2017 р. строком дії з 01.06.2017 р. до 31.05.2019 р. (фактично до 31 січня 2019 р.). Дані договори є типовими, про що зазначає і сам позивач в своїй позовній заяві.
Відповідно до п.п.1.1. Договору (мовою оригіналу) «согласно данному договору, Исполнитель, имеющий медицинское образование и необходимую квалификацию, обязуется предоставить услугу Заказчику в проведении предрейсовых и послерейсовых медицинских осмотров водителей Заказчика, по заданию и сроки, установленные Заказчиком, а Заказчик обязуется принять услуги и оплатить их, согласно условиям Договора».
Відповідно до п.п.2.1. Договору (мовою оригіналу) «стоимость осмотра одного водителя Заказчика - 6,47 гривен. Объем предоставления услуг определяется исходя из производственной необходимости Заказчика. Услуги оказываются Исполнителем по устной заявке Заказчика, по местонахождению Заказчика или его объектов».
Відповідно до п.п.2.4. Договору (мовою оригіналу) «расчет за выполненные услуги заказчик обязуется осуществить после подписания сторонами акта приема-передачи услуг за соответствующий месяц, на протяжении 15 (пятнадцати) рабочих дней с дня подписания акта».
Відповідно до п.п.3.1. Договору (мовою оригіналу) «сроки проведения медицинского осмотра Исполнителем по Договору определяется по согласованию с Заказчиком».
Відповідно до п.п.4.1. Договору (мовою оригіналу) «Исполнитель обязуется предоставлять услуги по местонахождению Заказчика, по заявке Заказчика, в сроки оговоренные с Заказчиком, учитывая режим работы Заказчика».
Відповідно до п.п.6.3. Договору встановлені строки (мовою оригіналу) «Настоящий договор действует с момента подписания (03.05.2016 Договір № 3) и действует до 31.05.2017» та «Настоящий договор действует с момента подписания (01.06.2017 Договір №4) и действует до 31.05.2019».
При цьому в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги). Все це вказує на те, що предметом договору є процес праці, а не її кінцевий результат. У договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату. Жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик, не встановлено строку виконання робіт.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) видом діяльності позивача ТОВ «Азов Контролз» є код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 85.59 Інші види освіти, н. в. і. у.; Код КВЕД 46.66 Оптова торгівля іншими офісними машинами й устаткуванням (основний); Код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; Код КВЕД 62.02 Консультування з питань інформатизації; Код КВЕД 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; Код КВЕД 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; Код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання.
Таким чином, предметом укладеного договору є процес праці, в зазначеному договорі визначено обсяг роботи за усною заявкою. Виконання робіт носить постійний характер, та робота має ознаки трудових договорів; отримання фізичною особою плати за виконану роботу здійснюється щомісячно. Фактично, оплата здійснюється за відпрацьовані дні/години, з урахуванням виконаних робіт за актами, що характерно для виплати заробітної плати та передбачено вимогами ст.94 КЗпП України, статтею 24 Закону України «Про оплату праці» № 108, згідно з якою заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені нормативним актом роботодавця та ст.115 КЗпП України; всі виконані роботи свідчать про процес праці, оскільки роботи повинні виконуватись за місцезнаходженням та у режим роботи Замовника, тобто, регламентовано процес праці, що характерно для трудового договору, який згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України є угодою між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку; роботи по договорам мають системний характер протягом 2016-2018 років.
Таким чином, предметом даних цивільно-правових угод є процес праці, а не її кінцевий результат. Працівник позивача систематично протягом тривалого часу (з 03 травня 2016 року до 31 січня 2019 року) виконувала певні трудові функції. Робота носить постійний характер. Згідно вищевказаних цивільно-правових договорів працівник позивача ТОВ «Азов Контролз» виконує певні трудові функції, а не індивідуально визначену роботу, результати якої можуть оформлятися актами здавання-приймання виконаних робіт (надання послуг), на підставі яких проводиться їх оплата. В даному випадку, предметом цивільно-правових договорів, які укладені суб`єктом господарювання з фізичною особою, є виконання саме трудових функціональних обов`язків відповідно до обраного позивачем виду господарської діяльності. Праця за цими угодами не є юридично самостійною.
Отже, враховуючи вищевикладене, вказані цивільно-правові договори, які укладені ТОВ «Азов Контролз» з ОСОБА_1 мають ознаки трудових договорів. Тобто, йдеться про підміну трудових договорів цивільно-правовими. А діях позивача вбачаються порушення вимог ч.1 ст.21 КЗпП України.
Відповідно до листа Мінпраці від 16.05.2011 року №151/06/186-11 цивільно-правовий договір - це будь-який вид договору, який укладається відповідно до вимог не трудового, а цивільного законодавства.
За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а його результат. Він визначається після закінчення роботи та оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких здійснюється їх оплата. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його рамками, метою договору є отримання певного матеріального результату. Особа, яка виконує роботу на підставі цивільно-правового договору, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.
Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, укладається цивільно-правовий договір.
При цьому, неприпустимо оформляти договори цивільно-правового характеру на виконання небезпечних робіт, а також робіт, які мають постійний характер виконання.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст.626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
З аналізу наведених норм видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Як видно з наведеного вище цивільно-правового договору, укладеного позивачем ТОВ «Азов Контролз», предметом є процес праці, а не її кінцевий результат. Працівник повинен був виконувати певні трудові функції відповідно до визначеного виду господарської діяльності позивача. При цьому, в укладених цивільно-правових договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).
В самому договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.
Суд звертає увагу, що відмінність між трудовим та цивільно-правовим договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивачем фактично було допущено до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що порушує вимоги ст.24 КЗпП України.
Так, повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_1 до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку позивачем ТОВ «Азов Контролз» надано не було.
За таких обставин, відповідач не вказує на нікчемність вищезазначених укладених цивільно-правових угод, а вказав на те, що дані цивільно-правові угоди містить ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником.
Правомірність дій посадових осіб відповідача, відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, позивачем у позові та у письмових поясненнях перед судом не ставилася, а тому судом й не перевірялася.
Розмір штрафу за спірною постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 12.02.2019 року №ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 визначено відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, в якому встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, а саме: 30 х 4173,00 грн. х 1 = 125 190 грн., де: 30 - коефіцієнт (тридцятикратний розмір); 4173 грн. - мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року (у місячному розмірі) відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII; 1 - кількість осіб, відносно яких встановлено порушення законодавства про працю (1 особа - ОСОБА_1 ).
Про виявлені порушення та необхідність їх усунення зазначає і сам позивач ТОВ «Азов Контролз» в повідомленні про виконання припису про усунення виявлених порушень № ДН35/1477/АВ/П вих. № 190208/1 від 08 лютого 2019 року. Так, в даному листі позивач зазначає, що «на сьогодні договірні відносини між ТОВ «Азов Контролз» та гр. ОСОБА_1 припинено, про що свідчить відповідна додаткова угода до договору про надання послуг № 4 від 01.06.2017 року».
Більше того, Кодексом законів про працю України передбачено, як невідворотність відповідальності за порушення законодавства про працю, так і обов`язок усунути виявлене порушення законодавства. Оскільки згідно з ч.7 ст.265 КЗпП України сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю. Тобто вказаними нормами покладено одночасно на суб`єкта господарювання обов`язок, як щодо сплати штрафу за вчинене порушення, так і щодо його усунення.
Таким чином, відповідачем при винесенні спірної постанови №ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12.02.2019 року було дотримано норми чинного законодавства, а отже в його діях відсутні ознаки протиправності.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, спірна постанова № ДН35/1477/АВ/ТД-ФС/107 від 12.02.2019 року винесена на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а отже скасуванню не підлягає, що є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України,-
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Азов Контролз до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу відмовити повністю.
Судовий збір по даній справі не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма