Справа № 540/658/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/658/19
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі Каховський відділ ДВС) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 14.09.2018 року ВП №47304699 у сумі 19 002,88 грн.

В обґрунтування позову зазначає про протиправне застосування державним виконавцем положень ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зміни до вказаної статті цього закону, які передбачають відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, набрали чинності лише з 28.08.2018 року, а тому можуть поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати.

Також позивач зазначає, що ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що суми штрафів, передбачених цією статтею, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. Проте, спірною постановою штраф стягується на користь держави, що не відповідає вимогам вказаної норми.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив лише з того, що Каховський відділ ДВС, в особі державного виконавця, з моменту відкриття виконавчого провадження, не вчиняв дії направлені на примусове виконання судового рішення, зокрема таких як звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, складення розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів та повідомлення про нього стягувачу і боржнику.

Суд вважав, що за відсутності такої бездіяльності державного виконавця можливо б і не існувало, станом на момент прийняття спірної постанови, заборгованості зі сплати аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Каховський відділ ДВС подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначив, що державним виконавцем, з метою здійснення примусового виконання рішення, було здійснено усі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», чинного на момент проведення відповідних виконавчих дій.

Також апелянт звернув увагу, що 18 квітня 2019 року постановою виправлена помилка у спірній постанові, а саме: стягнення штрафу на користь держави замінено на стягнення штрафу на користь ОСОБА_2 .

Позивач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про необґрунтованість її доводів та просить відмовити в її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач продовжує наполягати на тому, що положення ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», які введені в дію з 28 серпня 2018 року, не можуть поширюватися на заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла до вказаної дати. Позаяк його заборгованість складається з лютого 2015 року постанова про накладення штрафу є протиправною та має бути скасована.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року у справі № 658/586/15-ц стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти щодо утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення, 08 квітня 2015 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області видано виконавчий лист № 658/586/15-ц.

21.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47304699 з примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів.

14.09.2018 року державним виконавцем, на підставі ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову ВП № 47304699 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 19002,88 грн., за заборгованість зі сплати аліментів в сумі 38005,76 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки (а.с.33).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції належить змінити, а апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність прийняття спірної постанови, однак вважає, що мотиви за якими така постанова має бути визнана протиправною та скасована мають бути такими.

Стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст.26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року №2475-VIII, який вступив в дію з 28.08.2018 року, статтю 71 Закону доповнено частиною 14 абзац третій якої передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Стаття 58 Конституції України регламентує, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Також слід звернути увагу на п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), згідно якого в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Застосовуючи вказані положення законодавства та рішення Конституційного Суду України, колегія суддів вважає, що заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась до 2018 року, а відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абзацом 3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» введена лише з 28.08.2018 року, а тому на позивача не може бути накладено відповідний штраф.

У контексті викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що застосування до боржників штрафу, з урахуванням внесених змін у Закон України «Про виконавче провадження», можливо лише до заборгованості, яка виникає після 28.08.2018 року.

Отже, накладення штрафу в межах спірних правовідносин, які склалися в даній справі, передбаченого ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», є неможливим, оскільки це суперечить принципу, закріпленому в статті 58 Конституції України.

Також колегія суддів з цього приводу бажає навести рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.1979 року у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства, де у пункті 49 зазначено, що: «право має бути в адекватній мірі доступним: особи повинні мати відповідну обставинам можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку. Норма не може вважатися «законом», доки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку: особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння».

Отже, у межах спірних правовідносин, позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворювалася відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції побудовані на ухвалі Верховного Суду від 22 липня 2019 року (справа №620/655/19, адміністративне провадження №К/9901/19664/19), якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року.

Щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції колегія суддів вважає, що вони не мають принципового значення для правильного вирішення даної справи, оскільки спірна постанова є протиправною за інших підстав.

Слід також зазначити, що позивач у позові, в якості підстав для його задоволення, акцентував увагу на обставинах зворотної дії закону в часі, але суд першої інстанції належну оцінку їм не надав.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду, відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, належить змінити, виклавши мотивувальну його частину в редакції цієї постанови, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, що не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження рішення апеляційного суду можливо лише у випадках, перелічених вище.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу змінити, виклавши мотивувальну його частину в редакції даної постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ч.5 ст.328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Г. В. Семенюк

суддя О. І. Шляхтицький

Повне судове рішення складено 12.12.2019 року.