Справа № 140/133/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11766/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 140/133/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Дмитрук В.В.,

час ухвалення рішення 30.09.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 30.09.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі Адміністрація ДПС України), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, та скасування пункту 14 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 14.12.2018 № 125, зобов`язання Міністерства оборони України виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори або для проходження служби у військовому резерві», відповідно Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Конституції України, зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 направити Міністерству оборони України пакет документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу за висновком медико-соціальної експертизи була призначена друга група інвалідності довічно, у зв`язку з пораненням, контузією, отриманими при виконанні обов`язків військової служби. У зв`язку з цим, позивач неодноразово звертався до Міністерства оборони України із заявами про виплату одноразової грошової допомоги внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби. Однак відповідач у листах за результатами розгляду таких заяв вказував на те, що оскільки позивач проходив службу у прикордонних військах, то і виплату одноразової грошової допомоги має здійснювати ДПС України.

Позивач зазначив, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.05.2017 відмовлено в задоволенні адміністративного позову про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України щодо не розгляду і відмови в розгляді питання нарахування та витати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, та зобов`язання Міністерство оборони України розглянути у встановленому порядку заяву щодо прийняття рішення про виплату вказаної одноразової допомоги, у зв`язку з передчасно заявленими вимогами. Оскільки, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 із письмовою заявою та відповідними документами не звертався, тому відповідний висновок із документами, необхідними для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, до головного розпорядника коштів - Міністерства оборони України не надходив, відповідно, і рішення про виплату чи відмову у виплаті Міністерством оборони України не приймалось.

04.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до Ківерцівського районного військового комісаріату з необхідним пакетом документів, згідно з пунктом 11 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, копією постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19.05.2017 по справі № 158/1228/16-а.

02.09.2017 позивач отримав відповідь Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника Р.А. Кулика від 28.08.2017 № 826 про повернення без реалізації документів щодо призначення одноразової грошової допомоги згідно повідомлення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01.08.2017 № 248/3/6/2647, в якому зазначено, що Департамент фінансів відповідно до наказів Міністра оборони України від 14.08.2014 № 530 та від 12.04.2007 № 168 здійснює прийом документів та готує пропозиції на розгляд Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги. Після опрацювання документів позивача встановлено, що підстав для подання їх на комісію немає, і вони повертаються, як такі, що надіслані не за належністю. Також вказано, що надісланні документи підтверджують проходження ОСОБА_1 військової служби та звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, відповідно виплата одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України не здійснюється. Згідно наказу Адміністрації ДПС України від 20.05.2014 № 51 «Про організацію в Державній прикордонній службі України роботи з призначення та виплати одноразової грошової допомоги» виплата одноразової допомоги здійснюється особам звільнених з прикордонних військ.

Позивач з метою захисту своїх порушених прав звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, згідно постанови Волинського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду документів ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності згідно з Порядком № 975.

ОСОБА_1 також вказав, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 у справі № 803/1182/17 залишено без змін.

21.05.2018 позивач звернувся до Ківерцівського районного військового комісаріату з необхідним пакетом документів, згідно з пункту 11 Порядку № 975, про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням, контузією, отриманими при виконанні інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан.

Крім того, позивач зазначив, що 06.11.2018 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду. 14.11.2018 відкрито виконавче провадження згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 57684685.

03.01.2019 ОСОБА_1 отримав відповідь Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника Р. А. Кулика від 21.12.2018 № 1591, а саме: витяг з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 125 від 14.12.2018 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Таким чином, позивач вважаючи, що Міністерство оборони України свідомо затягує вирішення питання про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням та контузією, отриманими при виконанні обов`язків військової служби, а також порушує чинне законодавство щодо гарантованого державою соціального захисту учасників інвалідів війни на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 140/133/19 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції неналежно дослідив подані докази та аргументи, а саме наступне.

Щодо встановлення первинної інвалідності в 2002 році і не існування правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Статтею 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на час встановлення позивачу III групи інвалідності) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі, або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування- на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страховик сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України (Постанова Кабінету Міністрів України № 488 від 19.08.1992). Законом, який діяв на момент встановлення позивачу інвалідності, військовослужбовець міг претендувати на Державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори.

Крім того, інвалідність позивачу була встановлена 22.01.2002, а звернувся він до суду лише 2016 року, тобто після закінчення встановленого законом трирічного терміну. Оскільки пунктом 7 Умов державного обов`язкового особистого страхування (діючих на момент встановлення позивачу інвалідності) визначено, що вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» протягом трьох років, а тому законного права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час звернення до суду) він не має.

Щодо настання інвалідності у позивача, як особи, яка проходила строкову службу, пізніше трьох місяців після звільнення з військової служби. Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 01.01.2007) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Представник відповідача Міністерства оборони України зазначив, що позивач проходив строкову військову службу з 08.01.1982 по 31.05.1983 в ДРА та оскільки, позивачу встановлена інвалідність через три місяці після звільнення зі строкової військової служби, тому право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-XII у позивача відсутнє.

Щодо зміни групи інвалідності у позивача, яка відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Згідно частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Позивачу первинно встановлено III групу інвалідності 22.01.2002, а II групу інвалідності призначено 26.04.2017, тобто більше ніж через 15 років. Відтак, представник відповідача Міністерства оборони України вважає, що підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням останнім II групи інвалідності не має.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 140/133/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем у порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано неправомірність відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності з 03.05.2017 внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до довідки до акта огляду серії 12 ААА № 744895 медико-соціальною експертною комісією проведено повторний огляд інваліда і встановлено ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності довічно, що не підлягає переогляду.

03.05.2017 позивачу було видано безтермінове посвідчення інваліда ІІ групи серії НОМЕР_1 .

Позивач неодноразово звертався як безпосередньо до Міністерства оборони України, так і безпосередньо до Адміністрації ДПС України із заявами про виплату йому одноразової грошової допомоги внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, на які отримував відповіді про відсутність компетенції щодо розгляду вказаного питання, внаслідок чого ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.05.2017, яка набрала законної сили, у справі № 158/1228/16-а в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації ДПС України, ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії було відмовлено з тих підстав, що позивач не дотримав законодавчо визначеної процедури подання документів на виплату йому одноразової грошової допомоги. При цьому суд зазначив, що питання про виплату вказаної допомоги повинно вирішувати Міністерство оборони України.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.10.2017, яка набрала законної сили, у справі № 803/1182/17 визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду документів ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності згідно з Порядком № 975.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 у справі № 803/1182/17 залишено без змін.

21.05.2018 позивач звернувся до Ківерцівського районного військового комісаріату з необхідним пакетом документів, згідно з пункту 11 Порядку № 975, про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням, контузією, отриманими при виконанні інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан.

Крім того, 06.11.2018 позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду. 14.11.2018 відкрито виконавче провадження згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 57684685.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 отримав відповідь Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника Р.А. Кулика від 21.12.2018 № 1591, а саме: витяг з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 125 від 14.12.2018 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 19 Основного Закону проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ (далі - Закон України № 2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону України № 2232-ХІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час виконання ними обов`язків служби здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України № 2011-ХІІ. Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Положеннями пункту 1 статті 16 Закону України № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної відмови) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до пункту першого статті 16-2 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Положеннями пункту четвертого статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ закріплено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Пунктом шостим статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до пункту восьмого статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Положеннями пункту дев`ятого статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі-військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Абзацом третім пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Положеннями пункту 13 Порядку № 975 визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 15 Порядку № 975 закріплено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Як встановлено з матеріалів справи, правовою підставою для винесення оскаржуваної відмови є застосування відповідачем до спірних правовідносин положень абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII у Законі України № 2011-XIІ пункту 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим наступного змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У силу статті 58 Основного Закону, норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ, яка набрала чинності 01.01.2017, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 03.05.2017.

Верховний Суд України у постанові від 10.03.2015 у справі № 21-563а14 зазначив, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Дана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 (адміністративне провадження № К/9901/5281/17) в аналогічних правовідносинах, де відмова відбулася з посиланням на пункт 4 статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ за наявності строку між двома групами інвалідності більше 2 років, яка, відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 140/133/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 12.12.2019 року