Справа № 420/4761/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4761/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: Макаренко Н.О.,

Від відповідача: Поліщук М.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» (; адреса: вул. Церковна, 29, м. Одеса, 65003) до Головного управління ДФС в Одеській області (код ЄДРПОУ 3939866; адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2019 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 року №, що видане на підставі Акту №674/15-32-51-06-05471158 «Про результати проведення (електронної) перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість АТ «Одеська ТЕЦ» (код 05471158)» за лютий 2016 року та вересень 2016 року від 07.02.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року позовну заяву Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 7 днів з моменту отримання ухвали суду від 19.08.2019 року шляхом надання уточненої позовної заяви із зазначенням власного письмового підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

28.08.2019 року за вх.№30658/19 від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду із письмовим підтвердженням про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, чим усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.09.2019 року.

17.09.2019 року за вх.№33416/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

23.09.2019 року за вх.№34481/19 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.11.2019 року.

У судовому засідання 26.11.2019 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву для підготовки до судових дебатів до 02.12.2019 року.

В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначає, що за результатом проведення електронної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за 2016 рік, було складено Акт, де встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства щодо декларування 3% штрафу із задекларованих сум податку на додану вартість в уточнюючих розрахунках. За даними висновками було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. В обґрунтування цього представник вказує, що ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2001 року було порушено провадження в справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ». В силу цього на позивача у відповідності до ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом» не розповсюджується застосування штрафів, пов`язаних зі сплатою податків та зборів. Не визнаючи позицію ГУ ДФС в Одеській області, представник зазначає, що незастосування штрафу відбулось у період і за період, коли справа про визнання позивача банкрутом була відкрита. Крім цього, акцентуючи увагу на процедурних порушеннях, представник позивача зазначив, що у Акті перевірки не визначено виду перевірки, яка встановлена Податковим кодексом України.

17.09.2019 року за вх.№33416/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позову у повному обсязі, представник відповідача зазначив, що:

по-перше, акт перевірки містить помилкові посилання щодо проведення електронної перевірки. Фактично було проведено камеральну перевірку, про що позивача було повідомлено у рішенні за результатом розгляду заперечень на акт перевірки;

по-друге, мораторій на застосування до платника податку штрафних санкцій за порушення при сплаті чи нарахуванні податкових зобов`язань застосовується до тих зобов`язань, що виникли у платника податку до моменту введення мораторію, а не на ті зобов`язання, що виникли вже у процесі розгляду справи про банкрутство.

23.09.2019 року за вх.№34481/19 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Не погоджуючись із доводами суб`єкта владних повноважень у справі, представник вказує, що:

по-перше, роз`яснення контролюючого органу щодо виду перевірки, яка була проведена, у листах не виключає факту невизначення виду перевірки в акті перевірки, як того вимагає Податковий кодекс України;

по-друге, висновки судів вищих інстанцій свідчать про те, що дія мораторію розповсюджується і на ті зобов`язання, що виникли після введення процедури визнання юридичної особи банкрутом.

У судове засідання 02.12.2019 року представники сторін з`явились. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, а представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» є господарюючим суб`єктом, основними видами діяльності якого є Код КВЕД 46.14 Діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками; Код КВЕД 46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; Код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням; Код КВЕД 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код КВЕД 35.11 Виробництво електроенергії (основний); Код КВЕД 35.13 Розподілення електроенергії; Код КВЕД 35.14 Торгівля електроенергією; Код КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15.06.2001 року у справі №17-2-18/01-5010 порушено провадження у справі про банкрутство позивача, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.11).

Постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року визнано банкрутом Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.12-32).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 року у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 закрито провадження у справі, припинено ліквідаційну процедуру (а.с.34-41) стосовно АТ «Одеська ТЕЦ».

07.02.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області було проведено перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ПАТ «Одеська ТЕЦ» за лютий 2016 року та вересень 2016 року (а.с.42-43).

За результатами проведеної перевірки було складено Акт №674/15-32-51-06-5471158, яким встановлено порушення ст.50 п.50.«а» Податкового кодексу України, збільшено суму штрафу, що за результатами перевірки уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок підлягає сплаті платником податку до бюджету за лютий 2016 року у сумі 194917 грн., за вересень 2016 року у сумі 283,00 грн. (а.с.43).

В акті вказується, що при перевірці уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2016р. та вересень 2016р. від 30.05.2016р. (за лютий 2016р.) та від 14.11.2016р. (за вересень 2016р.), згідно яких збільшено суму до сплати у розмірі 6497243грн., але задекларовано р.18.3, що призвело до несплати штрафу за лютий 2016р. у сумі 194917грн. (3%); за вересень 2016р. збільшено суму до сплати у розмірі 9427грн., але не задекларовано р.18.3, що призвело до несплати штрафу у сумі 283грн.

06.03.2019 року позивачем було подано заперечення на Акт перевірки (а.с.44-49).

15.03.2019 року за №5260/10/15-32-51-06 Головним управлінням складено рішення за результатом розгляду заперечень на Акт перевірки, яким залишено без задоволення заперечення позивача (а.с.50-52). Рішення обґрунтоване тим, що порядок проведення камеральної перевірки було дотримано, а стосовно доводів про дію мораторію на задоволення вимог кредиторів зазначено, що ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2019 року у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 закрито провадження у справі.

21.03.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області було винесено податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні фінансові санкції у розмірі 325333 грн. (а.с.53) на підставі п.120.2 ст.120 ГПК України.

03.04.2019 року позивачем подано скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення (а.с.54-60) до ДФС України, однак 05.06.2019 року за №25844/6/99-99-11-06-01-25 рішенням про результати розгляду скарги оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга без задоволення (а.с.61-63).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № протиправним, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

При вирішенні даного спору суд, з урахуванням наведених учасниками справи доводів, має дослідити, чи є оскаржуване рішення правомірними в контексті минулого провадження з банкрутства ПАТ «Одеська ТЕЦ» та чи є сума, зазначена в оскаржуваному рішенні, обґрунтованою відповідно до положень п.120.2 ст.120 ГПК України.

Згідно статті 50 Податкового кодексу України (далі ПК України) у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Згідно ч.120.2 ст.120 ПК України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).

При самостійному донарахуванні суми податкових зобов`язань інші штрафи, передбачені цією главою Кодексу, не застосовуються.

При цьому, згідно ч.ч.1,3 ст.1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон №2343) встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Ключовим моментом правового регулювання спірних правовідносин є той факт, що мораторій на задоволення вимог кредиторів було введено ухвалою суду від 15.06.2001 року. Тобто, на весь час його введення (тобто до закриття розгляду справи про банкрутство) діє мораторій в розумінні, визначеному Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" станом на момент його введення (у редакції, чинній на 15.06.2001 року). В іншому випадку рішення суду з урахуванням змін у законодавство теж зазнаватиме змін, що є недопустимим.

Згідно ч.1-3 ст.12 Закону №2343 (у редакції від 20.02.2001 року) арбітражний суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів до забезпечення грошових вимог кредиторів згідно з Арбітражним процесуальним кодексом України та цим Законом, про що виноситься ухвала.

В ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство вказується про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов`язання, строки виконання яких настали до подання заяви про порушення справи про банкрутство. Мораторій вводиться на задоволення всіх вимог кредиторів, крім випадків, передбачених цим Законом.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Слід зазначити, що заборона на нарахування неустойки триває протягом дії періоду мораторію та поширюється як на вимоги конкурсних кредиторів, що виникла до моменту порушення справи про банкрутство, так і на поточну заборгованість, що виникла після порушення справи про банкрутство.

Саме таке розуміння положень Закону №2343 відповідає меті проведення процедури відновлення платоспроможності юридичної особи.

Аналогічну правову позицію про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику за поточною заборгованістю неустойки (штрафу, пені), щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, викладено у низці постанов Верховного Суду України, зокрема: по справі № 3-71гс12 від 12 березня 2013 року; по справі № 3-27гс13 від 01 жовтня 2013 року; по справі № 3-67гс12 від 18 грудня 2012 року.

При проведенні перевірки Головне управління ДФС в Одеській області прийняло той факт, що позивач є діючою юридичною особою, стосовно якої відсутня процедура визнання банкрутом. Саме про це і було зазначено у Листі ГУ ДФС в Одеській області від 15.03.2019 року, який був наданий позивачу у відповідь на заперечення на Акт перевірки.

Однак це не відповідає дійсності, оскільки у періоді, що перевірявся, мораторій на задоволення вимог кредиторів, встановлений Арбітражним судом 15.06.2001 року, ще діяв. Разом з цим, Акт перевірки, на підставі висновків якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 року, взагалі не містить будь-яких зауважень щодо того, що ПАТ «Одеська ТЕЦ» у перевіряємому періоді перебувало у ліквідаційній процедурі, а висновки були зроблені без урахування положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Вказане свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення та формуванні висновків без належного дослідження фактичних обставин, що мали значення для визначення наявності податкового правопорушення.

Суд критично ставиться до доводів представника позивача стосовно невідповідності сум штрафу, визначеного у Акті перевірки та у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, адже у Акті перевірки розмір штрафу визначався з урахуванням ст.50 ПК України (3% при самостійній сплаті штрафу), а в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні з урахуванням санкції, що передбачена ст.120 ПК України (5% у разі несплати 3% суми штрафу при наданні уточнень). Однак вказана обставина хоч і встановлена судом, та вона не впливає на висновки суду щодо відсутності підстав застосовувати штраф як такий у відповідності до Закону №2343.

За результатом проведеного аналізу спірних правовідносин суд дійшов наступних висновків:

при проведенні перевірки факт наявності відкритого провадження про визнання ПАТ «Одеська ТЕЦ» банкрутом Головним управлінням ДФС в Одеській області до уваги не приймався, а висновки щодо наявності у діях позивача порушень ст.50 ПК України формувались без врахування всіх фактичних обставин, що мають значення для прийняття рішення;

відзив на позовну заяву не містить обґрунтованих доводів щодо наявності підстав застосовувати до позивача штрафні фінансові санкції з урахуванням встановленого 15.06.2001 року мораторію на задоволення вимог кредиторів.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 21.03.2019 року № є необґрунтованим та безпідставно порушує законні права та інтереси платника податку, в силу чого підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податного управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідачем не доведена правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, що є підставою для задоволення позову, враховуючи аргументи позивача стосовно відсутності підстав для застосування до ПАТ «Одеська ТЕЦ» штрафних санкцій.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. (а.с. 4), що розподіляється за правилами ст.139 КАС України (частина 1).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» () судових витрат зі сплати судового збору у сумі 1921 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» (; адреса: вул. Церковна, 29, м. Одеса, 65003) до Головного управління ДФС в Одеській області (код ЄДРПОУ 3939866; адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 21.03.2019 року №, що видане на підставі Акту №674/15-32-51-06-05471158 «Про результати проведення (електронної) перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість АТ «Одеська ТЕЦ» (код 05471158)» за лютий 2016 року та вересень 2016 року від 07.02.2019 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (код ЄДРПОУ 3939866) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1921 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 12.12.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.