Справа № 460/686/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10410/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Дудар О.М., час ухвалення судового рішення 17 год 34 хв у м. Рівне, час складання повного тексту судового рішення 19 липня 2019 року) за адміністративним позовом Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, вимоги про сплату боргу,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року Державна установа «Катеринівська виправна колонія (№46)» (далі ДУ «Катеринівська ВК (№46)», позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС у Рівненській області, контролюючий орган, відповідач), в якому просила визнати протиправними дії ГУ ДФС у Рівненській області щодо прийняття рішення № від 16.01.2019 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон №2464-VI), рішення № від 16.01.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-04 від 16.01.2019, визнати протиправними та скасувати рішення № від 16.01.2019, рішення № від 16.01.2019 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-04 від 16.01.2019.

Позов мотивований тим, що висновок про заниження бази нарахування єдиного соціального внеску (далі ЄСВ) за рахунок не включення до бази нарахування ЄСВ заробітної плати засуджених суперечить вимогам Закону №2464-VI та Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №396/5 від 07.03.2013, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.03.2013 за №387/22919 (далі Інструкція №396/5), оскільки суми виплат, отримані фізичною особою під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, не є базою нарахування та утримання ЄСВ.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ДУ «Катеринівська ВК (№46)» подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що між колонією та засудженими не укладалися трудові договори, їх відсутність не дає підстав вважати засуджених найманими особами, а відтак доходи останніх не можуть бути базою для нарахування ЄСВ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Бідюк Т.В., як просила задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача Нестерчук О.І, яка просила відхилити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ДУ «Катеринівська ВК (№46)» є установою закритого типу, здійснює виконання покарань у вигляді позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, підтвердженням чого є Положенням про ДУ «Катеринівська ВК (№46)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2124/5 від 27.06.2018.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 10.12.2018 №3040 та направлення №4418/17-00-13-05 від 10.12.2018, відповідно до ст.20 розділу І, п.п.75.1.2 п75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.13 ст.78, п.81.1 ст.81, п.82.2 ст.82 глави 8 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)».

Перевірка стосувалася питання дотримання законодавства щодо правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) та військового збору за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт №2800/17-00-13-05/08564363 від 27.12.2018.

Перевіркою встановлено порушення такі порушення :

1) п.51.1 ст.51 глави 2, п.п. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV ПК України, розділу III «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затвердженого в новій редакції наказом Міністерства фінансів України (далі МФУ) №4 від 13.01.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556, а саме : подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками податкових розрахунків за формою 1-ДФ за 4 квартал 2015 року, 1-4 квартали 2016 року, 1-4 квартали 2017 року, 1-3 квартали 2018 року;

2) п.п.14.1.180, п.п.14.1.156, п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та п.п. «а» п.176.2 ст.176 ПК України, а саме : несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати ПДФО до або під час виплати доходу, у випадку коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку; неподання платіжних доручень на сплату ПДФО податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків;

3) п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, а саме : несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати військового збору із засуджених до або під час виплати доходу, у випадку коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку; неподання платіжних доручень на сплату військового збору із засуджених податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків;

4) п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, п.1, 4 ст.7, ч.5 ст.8 Закону №2464-VI у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 ДУ «Катеринівська ВП (№46)» занижено суму нарахованого єдиного внеску на 891339,53 грн за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених;

5) п.4 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI та п.1 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із змінами і доповненнями, затвердженого наказом МФУ №435 від 14.04.2015, в результаті чого подано звіт за серпень 2018 року з порушенням термінів подачі (по терміну подачі 20.09.2018, звіт подано 28.09.2018).

За наслідками перевірки, контролюючим органом було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № від 16.01.2019, передбаченої Законом №2464-VI, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-04

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було залучено до робіт з господарського обслуговування установи 1265 засуджених, яким проводилося нарахування та виплату щомісяця заробітної плати. Нарахування проводилося пропорційно відпрацьованому часу, заробітна плата перераховувалася на особистий рахунок засудженого. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що норми податкового законодавства не встановлюють будь-яких особливостей оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі та отримують заробітну плату за виконану роботу, у зв`язку з чим, оподаткування таких доходів здійснюється у загальному порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Спір у справі виник з відображення фактичного стану справ щодо правильності нарахування, обчислення та своєчасності внесення до бюджету ПДФО із заробітної плати засуджених в установі, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і несвоєчасного та не в повному обсязі перерахування до відповідного державного бюджету військового збору.

За змістом п.15.1 ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п.38.2 ст.38 ПК України, сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Згідно дефініції, наведеної у п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.п.162.1.1 та п.п.162.1.2 п.162.1 ст.162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, а базою оподаткування відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Положення п.п.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України визначають, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно до п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України встановлена ставка податку, яка становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно п.6 ч.2 ст.13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні», трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Відповідно до абз.9 ч.1 ст.8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), засуджені мають право на оплачувану працю згідно із законодавством про працю. Законодавство про працю поширюється на засуджених у частині, що стосується умов праці.

Частиною першою статті 9 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Згідно ч.1 ст.118 КВК України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею. Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

У подальшому вказана частина статті 118 КВК України зазнавала змін і в редакції від 03.07.2018 набула такого змісту, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою-підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Згідно ч.1 ст.120 КВК України, праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

На виконання вимог ст.ст.60-62, ст.ст.118-121 КВК України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці» та з метою визначення умов праці та заробітної плати засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України наказом Міністерства юстиції України №396/5 від 07.03.2013 було затверджено Інструкцію про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі (далі - Інструкція №396/5).

Відповідно до пункту 1.2. Інструкції №396/5, засуджені залучаються до праці, зокрема, у центрах трудової адаптації, у майстернях, підсобних господарствах установ та слідчих ізоляторів, на підприємствах установ виконання покарань, на підприємствах державної або інших форм власності за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції відповідно до укладених угод між установою, де відбуває покарання засуджений та замовником, на роботах з господарського обслуговування установ та слідчих ізоляторів.

Згідно п.1.3 Інструкції №396/5, праця засуджених організовується з додержанням правил охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії, встановлених законодавством про працю.

Пунктами 3.1, 3.3 Інструкції №396/5 передбачено, що засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності. Засуджені до довічного позбавлення волі залучаються до праці тільки на території виправної колонії з урахуванням вимог тримання їх у приміщеннях камерного типу.

Відповідно до п.п.5.1-5.3 Інструкції №396/5, праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості. Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт. Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

Праця засуджених оплачується відрядно, погодинно або за іншими системами оплати праці.

Основною системою оплати праці є відрядна, яка застосовується на всіх роботах, що піддаються нормуванню та точному обліку.

За змістом ч.1 ст.122 КВК України, засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч.5 ст.118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.

До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, в результаті чого їм виплачується заробітна плата. Засуджені залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. До робіт з благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, засуджені залучаються без оплати праці, в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами, що у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 ДУ «Катеринівська ВК (№46)» залучала засуджених до робіт з господарського обслуговування установи у 1265 випадках і лише з дев`ятьма було укладено строкові трудові договори від 01.07.2017, зокрема, №01, №02, №03, №04, №05, №06, №08, №09 та договір №Г-09/Г-31 на виконання господарських робіт.

Нарахування заробітку засудженим здійснювалося щомісяця та виплачувалося у грошовій формі. Заробітна плата нараховувалася пропорційно відпрацьованому часу та перераховувалася на особовий рахунок засудженого, що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями та відомостями нарахування заробітної плати засудженим, які наявні в матеріалах справи.

Отже, ДУ «Катеринівська ВК (№46)» є роботодавцем власником виконаних робіт, за які сплачує найманим працівникам засудженим, заробітну плату.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не встановлюють будь-яких особливостей оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і отримують заробітну плату за виконану роботу, у зв`язку з чим обкладення цих доходів податками та зборами здійснюється у загальному порядку.

Згідно абз.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, а саме : підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Частиною першою статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно абз.1, 2 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п.п.4, 5 та п.5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до ч.12 ст. 9 Закону 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно п.1 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ №435 від 14.04.2015 (у редакції наказу МФУ №511 від 15.05.2018), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905 (далі - Порядок №435), страхувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), у частині подання Звіту за таких осіб зобов`язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду.

З матеріалів справи видно, що ДУ «Катеринівська ВК (№46)», як роботодавець, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому установа зобов`язана своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі, а також єдиний внесок, незалежно від укладення письмового трудового договору із засудженими, оскільки, укладення трудового договору відповідно до ст.24 КЗпП України є обов`язком роботодавця.

За встановлених колегією суддів обставин та з урахуванням наведених вище норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про заниження позивачем нарахованого ЄСВ в сумі 4 051 543,30 грн за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених за період з 01.10.2016 по 30.09.2018. Алгоритм проведеного відповідачем розрахунку сум, визначених спірними рішеннями, позивачем не заперечується та під сумнів не ставиться.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач своєчасно не нараховував ЄСВ на суми нарахованої заробітної плати (доходу) засуджених з 01.10.2016 по 30.09.2018 та створив недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 891 339,53 грн, яку було донараховано контролюючим органом за наслідками перевірки.

Крім того, ДУ «Катеринівська ВК (№46)», всупереч вимогам п.1 розділу ІІІ Порядку №435, подано звіт за серпень 2018 року з порушенням термінів подачі (за терміном подачі 20.09.2018, звіт подано 28.09.2018).

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом третім частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI, за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Таким чином, відповідачем правомірно рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Покликання представника позивача про неможливість сплати єдиного внеску у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань на його виплату відхиляється судом, оскільки згідно з нормами Закону 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, беручи до уваги їх зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювані рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки), винесені контролюючим органом обґрунтовано, тобто вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

При цьому, відповідач виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішення. Натомість позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відсутність в національному законодавстві спеціальної норми для регулювання сплати роботодавцями єдиного внеску у зв`язку з використанням праці засуджених, не може обґрунтовувати поведінки підприємств, які таку працю оплатно використовують без сплати єдиного внеску, оскільки положення Закону №2464-VI не виокремлюють таку категорію працівників як виняток при застосуванні норм цього Закону. З цих же підстав суд не може погодитись з доводами позивача, що такі працівники мають право брати участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на добровільних засадах. Фактично, позивачем зазначена категорія працівників поставлена в нерівні умови з іншими фізичними особами, праця яких використовується роботодавцями в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п.п.12, 23 ч.1 Європейської соціальної хартії (Україною ратифіковано із заявами Законом № 137-V від 14.09.2006, ВВР, 2006, N 43, ст.418) усі працівники та особи, які знаходяться на їхньому утриманні, мають право на соціальне забезпечення. Кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Стаття F «Заборона дискримінації» Частини V Європейської соціальної хартії передбачає, що здійснення прав, передбачених цією Хартією, забезпечується без будь-якої дискримінації за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного або соціального походження, стану здоров`я, належності до національної меншини, народження або інших обставин.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року по справі №460/686/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 11.12.2019.