Справа № 2а-6029/12/2670
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-6029/12/2670 Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Собківа Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2012 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дії, стягнення бюджетної заборгованості та пені,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвагон» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про:

- визнання неправомірними дій ДПІ у Святошинському районі м. Києва щодо ненадання відповідному територіальному органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми бюджетного відшкодування в розмірі 2 181 106, 00 грн. для перерахування на поточний рахунок ТОВ «Спецвагон»;

- стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь ТОВ «Спецвагон» бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 2 181 106, 00 грн., у тому числі: - у сумі 59 800, 00 грн. за червень 2010 року; - у сумі 426 466, 00 грн. за липень 2010 року; - у сумі 272 083, 00 грн. за серпень 2010 року; - у сумі 226 537, 00 грн. за жовтень 2010 року; - у сумі 265 123, 00 грн. за грудень 2010 року; - у сумі 931 097, 00 грн. за січень 2011 року; стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь ТОВ «Спецвагон» пені, нарахованої на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в розмірі 24 242, 99 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2012 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом було подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 ТОВ «Спецвагон» залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2012 без змін.

Постановою Верховного Суду від 09.09.2019 касаційну скаргу ТОВ «Спецвагон» задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, повертаючи справу на новий розгляду Верховний Суд вказав, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що судові рішення, якими підтверджено суму бюджетного відшкодування набрали законної сили, що є підставою для стягнення на користь позивача цієї суми бюджетного відшкодування.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідачаперевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецвагон» заявлено до бюджетного відшкодування суму від`ємного значення з податку на додану вартість в розмірі 2 181 106,00 грн., в тому числі : у сумі 59800,00 грн. за червень 2010 року; у сумі 426466,00 грн. за липень 2010 року; у сумі 272083,00 грн. за серпень 2010 року; у сумі 226537,00 грн. за жовтень 2010 року; у сумі 265123,00 грн. за грудень 2010 року; у сумі 931097,00 за січень 2011 року.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва проведено документальну позапланову перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень, червень, липень, серпень, жовтень, грудень 2010 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувались у відповідних періодах.

За результатами перевірок ДПІ у Святошинському районі м. Києва складено акти перевірок: акт № 27/07-207/32111827 від 10 вересня 2010 року; акт № 35/07-207/32111827 від 27 вересня 2010 року; акт № 45/07-207/32111827 від 12 листопада 2010 pоку; акт № 4/07-207/32111827 від 24 січня 2011 pоку; акт № 16/07-207/32111827 від 28 лютого 2011 року.

За результатами перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за січень 2011 року ДПІ у Святошинському районі м. Києва складено довідку № 37/07-207/32111827 від 17 березня 2011 року.

Також, ДПІ у Святошинському районі м. Києва проведена невиїзна перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за червень, липень, серпень, жовтень, грудень 2010 року, січень 2011 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось за період травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2010 року.

За результатами проведеної перевірки ДПІ у Святошинському районі м. Києва складено акт перевірки № 29/07-207/32111827 від 29 березня 2011 року з висновками про порушення позивачем: пункту 1.8 ст. 1, підпункту 7.7.2 пункту 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (зі змінами та доповненнями) від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР), а саме: завищено заявлену суму бюджетного відшкодування в розмірі 2181106,00 грн., в тому числі у сумі 59; 800,00 грн. за червень 2010 року, у сумі 426 466,00 грн. за липень 2010 року, у сумі 272 083,00 грн. за серпень 2010 року, у сумі 226 537,00 грн. за жовтень 2010 року, у сумі 265 123,00 грн. за грудень 2010 року, у сумі 931 097,00 грн. за січень 2011 року.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 11.04.2011, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2 181 106,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було предметом оскарження в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012 року у справі № 2-а-5963/11/2670 за позовом ТОВ «СПЕЦВАГОН» до ДПІ у Святошинському районі м. Києва про скасування податкового повідомлення-рішення форми "В1" № /0 від 11.04.2011 - позов задоволено в повному обсязі, скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В1" № /0 від 11.04.2011 року.

Не погодившись з судовими рішеннями, ДПІ у Святошинському районі м. Києва до Вищого адміністративного суду України подано касаційну скаргу №84/9/10-035 від 13.03.2012 року на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012 року та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2011 року, у якій відповідач просив суд зупинити виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012 та постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2012 року у справі № 2-а-5963/11/2670, та за результатами касаційного розгляду їх скасувати.

ТОВ «СПЕЦВАГОН» 05.04.2012 направлений до ДПІ у Святошинському районі м. Києва лист № 5/04-2 щодо порушення прав платника податків на отримання бюджетного відшкодування.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва листом від 12.04.2012 р. № 2364/10/15-316 відмовлено позивачу в отриманні суми бюджетного відшкодування, посилаючись на ту обставину, що ДПІ у Святошинському районі м. Києва подано касаційну скаргу № 84/9/10-035 від 13.03.2012 року до Вищого адміністративного суду України (вхідний №3077 від 14.03.2012 року).

Незгода з такими діями відповідача, зокрема щодо не подання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми бюджетного відшкодування, та відсутність послідовних дій щодо стягнення на користь підприємства суми бюджетного відшкодування та пені, нарахованої на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 200.23 ст. Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Наведені норми встановлюють обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в ст. 200 ПК, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. Обов`язок нарахування пені лежить на органі ДФС України, який здійснює функції держави у сфері оподаткування. Неподання органом ДФС України після закінчення перевірки до органу ДКС України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, або подання такого висновку із порушенням строків, встановлених ст. 200 ПК, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ у визначений строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування. Таке застосування норми пункту 200.23 ст. 200 ПК відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 03.06.2014 у адміністративній справі за позовом ПАТ «Завод «Південкабель»» до СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС України, ГУ ДКС України в Харківській області про стягнення суми пені.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що на момент звернення позивача з даним позовом не була закінчена процедура судового оскарження зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2181106,00 грн., позаяк податковий орган оскаржив судові рішення до суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.09.2019, зазначає, що положеннями ч. 3 ст. 254 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваних судових рішень) у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова Окружного адміністративного суду від 03.08.2011 у справі № 2а-5963/11/25670, набрала законної сили у зв`язку з прийняттям ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012 року.

Крім цього, судами не враховано, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2012 року (справа № 2а-5963/11/25670) відмовлено ДПІ у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2011 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012 року. Вказана ухвала набрала законної сили та не підлягає оскарженню.

Відтак, з моменту набрання чинності ухвалою суду апеляційної інстанції підтверджено право на заявлену суму бюджетного відшкодування.

При цьому, колегія суддів враховує факт часткового отримання позивачем бюджетного відшкодування внаслідок добровільного перерахування відповідачами на поточний рахунок позивача суму бюджетного відшкодування за січень 2011 року в розмірі 931 097,00 грн., у зв`язку з чим позивачем змінені позовні вимоги в частині суми заборгованості за бюджетним відшкодуванням (визначивши її в розмірі 1 250 009 грн.), та суми пені, нарахованої на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість (визначивши її в розмірі 123 101 грн.).

Колегія суддів, досліджуючи матеріали справи погоджується із визначеною сумою бюджетного відшкодуванням в розмірі 1 250 009 грн., позаяк 29.03.2013 позивач отримав бюджетне відшкодування за січень 2011 року в розмірі 931 097,00 грн., про що ним же заявлено та не заперечено відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Разом з тим, позивачем не обґрунтовано збільшення розміру пені до 123 101,00 грн., нарахованої на бюджетну заборгованість, позаяк положеннями п. 200.23 ст. 200 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин та звернення до суду) передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відтак, станом на момент звернення до суду позивачем було обґрунтовано визначено розмір пені в розмірі 24 242,99 грн.

Крім того, процесуальним законодавством, чинним на момент зміни позовних вимог, не передбачено можливості збільшення таких в суді апеляційної інстанції. Враховуючи викладене, вимоги апелянта в частині стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості, підлягають задоволенню частково в розмірі 24 242,99 грн.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15, в частині обрання належного способу захисту порушеного права в аналогічних правовідносинах.

Судом апеляційної інстанції враховується позиція Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що позивачем належно обгрунтовано правомірність своїх вимог, а судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позовна заява задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2012 скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва щодо ненадання відповідному територіальному органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми бюджетного відшкодування для перерахування на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон».

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон» () заборгованість із бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1 250 009 (один мільйон двісті п`ятдесят тисяч дев`ять) грн., та пеню, нараховану на суму такої заборгованості в розмірі 24 242,99 (двадцять чотири тисячі двісті сорок дві) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон» () витрати зі сплати судового збору в розмірі 3219,00 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Я.М. Собків