Справа № 820/2932/16
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

09 грудня 2019 р. справа № 820/2932/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Жуковій О.С.,

за участі:

представника позивача - Смілянський Я.Г.,

представника відповідачів - Биковченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, 61002) та Начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, 61002) про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області №594 о/с від 05.11.2015 стосовно звільнення згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) лейтенанта міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору БНОН Лозівського МВ ГУ МВС в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області прийняти на службу до поліції ОСОБА_1 з 07.11.2015 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 20.08.2014 року по 05.11.2015 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року і по дату ухвалення рішення.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 року по справі №820/2932/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.07.2019 року по справі №820/2932/16, касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року в цій справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

06.09.2019 року в провадження судді Харківського окружного адміністративного суду надійшла вказана адміністративна справа.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року прийнято до розгляду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 12.09.2008 року на посаду оперуповноваженого сектору БНОН Лозівського МВ ГУ МВС України в Харківській області. Згідно наказу №594 о/с від 06.11.2015 року та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнений з займаної посади за п. 63 "Г" (через скорочення штатів), про що зроблено запис у трудовій книжці. Позивач вважає звільнення незаконним, у зв`язку з тим, що його не повідомлено в тримісячний термін про наступне вивільнення та не надана рівноцінна посада для подальшого його працевлаштування в органах внутрішніх справ України. З огляду на викладене, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Через канцелярію суду 16.10.2019 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 з заявами чи рапортами про прийом на службу до органів поліції не звертався до ГУНП в Харківській області, не був прийнятий на службу в поліцію та не був звільнений зі служби в Національній поліції. Вирішення питання щодо проходження служби в ГУНП в Харківській області відповідно до пунктів 9, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних Положень Закону України ''Про Національну поліцію'' здійснювалося у певний проміжок часу, а саме з 06.08.2015 до 06.11.2015, від позивача в цей період часу рапорти про його переведення до Національної поліції не надходили. З огляду на викладене представник відповідача вважає вимоги до Головного управління Національної поліції в Харківській області необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, 16.10.2019 року від відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області надійшов відзив на адміністративний позов. Представник відповідача вказав, що приписами пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних Положень Закону України "Про Національну поліцію" не передбачено будь-якого додаткового обов`язку щодо попередження позивача про наступне звільнення з боку роботодавця МВС України. Представник відповідача зазначив, що позивач станом на 05.11.2015 перебував під вартою та утримувався в умовах Харківської установи виконання покарань №27. Оскільки від позивача рапорту щодо його переведення до поліції не надходило, Наказом ГУМВС України від 05.11.2015 року №594 о/с ОСОБА_1 звільнено з ОВС за п. 64 "Г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ - через скорочення штатів. 27.04.2016 року позивачем отримані документи необхідні до видачі при звільненні, про що складено власноручно розписку. В період з 07.11.2015 р. позивач з заявами про розгляд питання щодо його прийому на службу в поліцію не звертався. Вказане свідчить, що звільнення позивача відбулось відповідно норм чинного законодавства. Стосовно стягнення заробітної плати за період з 20.08.2014 р. по 05.11.2015 р., представник відповідача вказав, що відповідно п.3.5.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 31.12.2007 р. №499, особам рядового і начальницького складу до яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту. З огляду на викладене представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав та мотивів, викладених у відзивах на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 12.09.2008 року. Починаючи з 12.05.2010 року позивач працював на посаді оперуповноваженого сектору БНОН Лозівського МВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

Як встановлено з довідки Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області №11988/119-86/29/01-2016, в період з 27.09.2011 року по 01.03.2016 року ОСОБА_1 був відсутній за місцем проходження служби, оскільки перебував під вартою за вироком Первомайського районного суду Харківської області по справі №2030/977/12.

Судом також встановлено, що 18.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою, в якій просив допустити його до виконання функціональних обов`язків за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2014р. та виплатити заробітну плату з моменту поновлення на посаді.

Листом т.в.о. начальника Головного управління національної поліції в Харківській області №12/П-319 від 30.03.2016 року позивача повідомлено, що оскільки ОСОБА_1 не виявив бажання проходити службу в поліції, шляхом подачі на розгляд керівництва ГУНП в Харківській області відповідної заяви, наказом Головного управління МВС України в Харківській області від 05.11.2015 р. №594 о/с останнього звільнено з ОВС за п.64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, з 06.11.2016 року. Також ОСОБА_1 запропоновано прибути до кадрового агентства для отримання документів, що видаються при звільненні.

27.04.2016 року позивачем отримані документи, необхідні до видачі при звільненні, про що ним складено відповідну розписку.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; ч. 7 ст. 15 та ч. 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон № 580-VIII опубліковано 06 серпня 2015 року та він набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Водночас, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» цього Закону набрали чинності з наступного дня після опублікування - з 07 серпня 2015 року.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пунктів 9, 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Норми аналогічного змісту передбачено пунктом 64 «г» Положення, відповідно до якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

У справі встановлено, що позивача звільнили з органів внутрішніх справ у зв`язку зі скороченням штатів.

Скорочення штату в ГУ МВС як підстава звільнення працівників цього відомства пов`язана з утворенням Національної поліції та її територіальних органів і скороченням у зв`язку з цим всіх посад органів МВС, зокрема, в Харківській області.

Пункт 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIІI (щодо попередження у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів) стосується працівників міліції (осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на час набрання ним чинності працювали в органах внутрішніх справ та обіймали певні посади.

Судом встановлено, що на час опублікування вказаного Закону позивач перебував на службі в органах МВС України, оскільки 11 листопада 2014 року його було поновлено на посаді на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року, якою звільнення позивача визнано незаконним.

Суд наголошує, що пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

З наведеного вбачається, що позивач є попередженим про можливе майбутнє звільнення в силу Закону.

Суд зазначає, що Верховний Суд визнав необґрунтованими твердження позивача, що він не може вважатися належно повідомленим через перебування в СІЗО під час прийняття цього Закону, оскільки Закон № 580-VIІI не містить винятків щодо повідомлених чи не повідомлених осіб.

З опублікуванням Закону № 580-VIII працівникам міліції, які мали намір проходити службу в поліції, встановлено тримісячний строк для подання відповідної заяви. За умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, вони, за їх згодою, могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення або шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тримісячний строк для подання заяви щодо проходження служби в поліції завершився 6 листопада 2015 року і, як встановлено у справі, заяви/рапорту про намір проходити службу в поліції, як це передбачено пунктом 9 розділу ХІ Закону № 580-VIII, позивач не подавав.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Утім, як за правилами КЗпП, так і за змістом положень спеціального законодавства, яке регулює правовідносини щодо проходження служби особами начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнення працівника у зв`язку зі скороченням штатів покладає на роботодавця певні зобов`язання щодо належного повідомлення такого працівника про звільнення, а також вжиття заходів з метою його працевлаштування.

Так, за змістом пункту 64 «г» Положення звільнення у зв`язку зі скороченням штатів допускається лише за відсутності можливості подальшого використання на службі.

Крім того, на працівників органів внутрішніх справ поширюються також положення трудового законодавства, зокрема ті, що встановлюють порядок вивільнення працівників (статті 42, 49-2 КЗпП).

Судом встановлено, що станом на 05.11.2015 року, тобто на час видання оскаржуваного наказу №594 о/с про звільнення позивача, у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області існувала об`єктивна підстава вважати неможливим подальше використання на службі позивача.

Вказане викликано тим фактом, що 27.09.2011 року відносно позивача Харківською міжрайонною прокуратурою Харківської області порушено кримінальну справу № 18110004 за ознаками злочину, передбаченого ст. 127 ч.2, 365 ч.2 КК України та позивач перебував під вартою за вироком Первомайського районного суду Харківської області по справі №2030/977/12. Судом встановлено, що позивача 01.03.2016 засуджено Первомайським районним судом Харківської області за ст. 365 ч.3, 127 ч.2, 162 ч.2, 15 ч.2, 190 ч.2, 364 ч.1, 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати певні посади в правоохоронних органах 3 роки, керуючись ст. 54 КК України, позивача позбавлено спеціального звання «лейтенант міліції», звільнено позивача 01.03.2016 по відбуттю покарання. З наявних матеріалів справи вбачається, що вирок Первомайського районного суду Харківської області від 01.03.2016 на даний час не набрав законної сили. Однак, на переконання суду, звинувачення у відношенні позивача унеможливлюють його подальше використання на службі та є несумісними з вимогами до особистих якостей міліціонера та в подальшому поліцейського.

Зі змісту вироку від 01.03.2016 року вбачається: " ... вследствие применения к ОСОБА_11 ОСОБА_2 и ОСОБА_1 психического и физического насилия, пыток, а также с целью привлечь внимание общественности в связи с противоправными действиями сотрудников Лозовского ГОМ в отношении него, ОСОБА_10 и Лозовского ГОМ. ... во время их нахождения в указанном отделе милиции, выпрыгнул из окна кабинета № 41, находящегося на четвертом этаже здания ОСОБА_3 ОСОБА_11, не приходя в сознание, скончался в Лозовской ЦРБ 14 января 2011 года. ... Учитывая приведенные выше доказательства, в их совокупности, бесспорно уличающие ОСОБА_2 и ОСОБА_1 в содеянном, суд считает, виновность подсудимых в превышении власти и служебных полномочий, то есть умышленном совершении служебными лицами действий, явно выходящих за пределы предоставленных им прав и полномочий, причинивших существенный вред охраняемым законом правам и интересам отдельных граждан, сопровождаемых насилием, болезненными и такими, которые оскорбляют личное достоинство потерпевших действиями, повлекших тяжкие последствия, а также применении пыток, то есть умышленном причинении сильной физической боли, физического и морального страдания путем нанесения побоев, мучений и иных насильственных действий с целью принудить ОСОБА_10 и ОСОБА_11 совершить действия, противоречащие их воле - признаться и дать признательные показания в совершении преступлений в сфере оборота наркотических средств, которые совершены по предварительному сговору группой лиц, при обстоятельствах, изложенных в описательной части приговора полностью доказанной."

Відповідно до норм Дисциплінарного статуту працівники ОВС України повинні, в першу чергу, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, лише особи із даними якостями здатні припиняти протиправні дії осіб, захищати і охороняти від протиправних посягань на життя пересічних громадян.

Окрім цього, факт перебування позивача станом на 05.11.2015 року під вартою унеможливив дії ГУ МВС щодо надання пропозицій позивачу інших посад для працевлаштування, оскільки приступити до виконання службових обов`язків позивач фізично не мав можливості до 01.03.2016 року, коли його було звільнено по відбуттю покарання.

Таким чином, відповідачем дотримано приписи однієї з умов, з якою пов`язано звільнення за пунктом 64 «г» Положення та правомірно визнано неможливим використання позивача на службі з наведених вище підстав.

Встановлені судом обставини справи підтверджують, що у відповідності до п. 9 "Прикінцевих та перехідних положень" зазначеного Закону, з огляду на відсутність заяви позивача про прийняття його на службу в поліції, у другого відповідача були відсутні повноваження приймати позивача на службу до поліції, суд дійшов висновку, що перший відповідач обґрунтовано у відповідності до приписів пунктів 10-11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» прийняв наказ про звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

У зв`язку з наведеним підстави для скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області №594 о/с від 05.11.2015 стосовно звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору БНОН Лозівського МВ ГУ МВС в Харківській області, відсутні.

Таким чином, враховуючи законність та обґрунтованість наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області №594 о/с від 05.11.2015р., підстави для прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції також відсутні.

Також суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за період з 20.08.2014р. по 05.11.2015р., виходячи з наступного.

Порядок нарахування і виплати заробітної плати співробітникам органів внутрішніх справ регулюється Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. № 499, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року №205/14896 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 3.5.4. Інструкції встановлено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідно до яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту.

Отже, враховуючи, що в період з 27.09.2011 року по 01.03.2016 року ОСОБА_1 перебував під вартою за вироком Первомайського районного суду Харківської області по справі №2030/977/12, вимога про виплату грошового забезпечення в період з 20.08.2014 р. по 05.11.2015 р. задоволенню не підлягає.

Також суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. з огляду на невстановлення в ході судового розгляду справи ознак незаконності прийняття наказу Головним управлінням МВС України в Харківській області від 05.11.2015 р. №594 о/с про звільнення позивача зі служби в ОВС.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнятий відповідачем на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, 61002) та Начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, 61002) про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.12.2019 року.

Суддя Біленський О.О.