Справа № 260/636/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11326/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Судової-Хомюк Н.М.,

Гуляка В.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Прокуратури Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Микуляк П.П.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 16 год. 16 хв. 25 вересня 2019 року, повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року, у справі № 260/636/19 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

13.05.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Прокуратури Закарпатської області, просив :

- визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Закарпатської області № 262к від 17.04.2019;

- зобов`язати прокурора Закарпатської області поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області;

- зобов`язати прокуратуру Закарпатської області видалити запис із трудової книжки ОСОБА_1 під № 14 від 17.04.2019 на виконання незаконного наказу прокурора Закарпатської області № 262к від 17.04.2019 шляхом заповнення нового дублікату трудової книжки без внесення даного запису;

- стягнути з прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі;

- стягнути з прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 компенсацію в результаті протиправних дій втраченої допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у розмірі двох середньомісячних заробітних плат;

- стягнути з відповідача моральну шкоду, що була вчинена позивачу незаконними (протиправними) діями, в розмірі 100000,00 грн.;

- стягнути компенсацію за витрати під час службового відрядження в період з 02.04.2019 по 04.04.2019, з врахуванням витрат на проїзд (квитки додаються) в сумі 746 грн. 32 коп. та добові за гри дні перебування у службовому відрядженні;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення одного місяця та поновлення на посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області;

- зобов`язати прокурора Закарпатської області утриматись від вчинення будь-яких дій до набрання рішення Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів №103дп-19 від 03.04.2019 законної сили, відповідно до вимог чинного законодавства;

- застосувати п.1 ч.2 ст.371 КАС України щодо негайного стягнення всієї суми боргу виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби з відповідача;

- встановити процесуальну форму контролю за виконанням рішення у формі зобов`язання відповідача подати в встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року позов задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ прокурора Закарпатської області №262к від 17.04.2019, яким звільнено прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури з 18 квітня 2019 року; стягнено з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 квітня 2019 року по 25 вересня 2019 року в розмірі 188 592,18 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні вісімнадцять копійок). В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням, яким накладено дисциплінарне стягнення на позивача у вигляді звільнення з посади, на час винесення наказу № 262к від 17.04.2019 не набрало законної сили, не було отримано на момент винесення наказу, а в подальшому було оскаржено. Суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача з посади прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області саме на підставі рішення Комісії, яке не набрало законної сили є протиправним. Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов, в частині поновлення позивача підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Прокуратура Закарпатської області подали апеляційні скарги.

Прокуратура Закарпатської області просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року в частині задоволення позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що звільнення позивача з посади в органах прокуратури відбулось у дисциплінарному порядку. Скаржник вказує, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення до прокурора за своєю сутністю є похідним від рішення органу уповноваженого вирішувати питання про дисциплінарну відповідальність прокурора - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів (далі-КДКП). Зазначає, що при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення прокуратура області керувалась як нормами спеціального закону, так і Положенням про організацію кадрової роботи в органах прокуратури. Вказує, що Закон України «Про прокуратуру» не містить положень про порядок та строки набрання законної сили рішенням КДКП, хоч передбачено строки і порядок їх оскарження. Також, звертає увагу, що рішенням Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №9901/229/19 за позовом ОСОБА_1 до КДКП у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо: стягнення з прокуратури Закарпатської області компенсації в результаті протиправних дій втраченої допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у розмірі двох середньомісячних заробітних плат; стягнення з відповідача моральної шкоди, що була вчинена позивачу незаконними (протиправними) діями, в розмірі 100 000,00 грн.; стягнення компенсації за витрати під час службового відрядження в період з 02.04.2019 по 04.04.2019, з врахуванням витрат на проїзд (квитки додаються) в сумі 746 грн. 32 коп. та добові за три дні перебування у службовому відрядженні та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у зв`язку з незаконним (протиправними) діями щодо винесення наказу про звільнення втрачено допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, які як правило, виплачуються при наданні щорічної основної відпустки. Скаржник вказує, що представнику прокуратури області на запрошення КДКП надано відповідне відрядження на підставі наказу прокурора Закарпатської області, тоді як позивачу у оплаті відрядження відмовлено. Зазначає, що зазнав моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Прокуратура Закарпатської області подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вказавши, що звільнення з посади позивача відбулось правомірно, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

В судовому засіданні позивач та представник відповідача подані ними апеляційні скарги підтримали, щодо апеляційних скарг заперечили, просили в задоволенні таких відмовити, рішення суду у відповідних частинах залишити без змін.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з липня 2001 року, на посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області - з 14.12.2015.

25.01.2019 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів надійшла дисциплінарна скарга прокурора Закарпатської області Гаврилюка В.О. про вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 . Дисциплінарна скарга подана з підстав, передбачених пунктами 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Так, відповідно до поданої дисциплінарної скарги ОСОБА_1 , будучи прокурором Берегівської місцевої прокуратури, допустив грубе порушення вимог статті 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів від 27.04.2017 під час подій, що мали місце 14.10.2018 на АЗС «ОККО» за адресою: вул.Б.Хмельницького, 86, м.Берегово, Закарпатської області, а також вчинив дії, що порочать звання прокурорів і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

03.04.2019 Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів прийнято рішення №103-дп-19, яким притягнено прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Копію вказаного рішення супровідним листом від 09.04.2019 направлено для застосування до прокурора накладеного дисциплінарного стягнення у Прокуратуру Закарпатської області.

Наказом Прокуратури Закарпатської області від 17.04.2019 №262к, керуючись пунктом 8 частини 1, частиною 2 статті 11, пунктом 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру», наказано за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики застосувати до прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури (пункт 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про прокуратуру»).

Вважаючи вказаний наказ незаконним, таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, в редакції чинній на час видачі оскаржуваного наказу, (далі - Закон № 1697-VII) відповідно до пункту 1 частини 1 статті 16 якого незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Призначення особи на посаду прокурора і звільнення прокурора із займаної посади може відбуватися виключно з підстав та у порядку, передбаченому Законом № 1697-VII, який є спеціальним для правовідносин з приводу проходження публічної служби прокурорами.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Аналіз положень Закону № 1697-VII дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що застосовані законодавцем поняття «звільнення з посади» та «припинення повноважень» не є тотожними.

Так, звільнення з посади в органах прокуратури частиною 1 статті 49 Закону № 1697-VII віднесено до виду дисциплінарного стягнення, яке може бути накладено на прокурора.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, в тому числі, за систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів (стаття 44 Закону № 1697-VII).

Статтею 51 Закону №1697-VII розмежовано підстави звільнення прокурора з посади та підстави припинення повноважень прокурора. Серед підстав припинення - рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

Відповідно до частини 4 статті 49 Закону № 1697-VII за результатами дисциплінарного провадження Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі, якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення.

Враховуючи текстуальне значення вказаних норм права (букву закону), синтаксичний аналіз побудови таких, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прийняття Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора у разі, якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення, є наслідком припинення повноважень прокурора. Формою реалізації такого рішення є видача наказу про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

У рішенні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 03.04.2019 №103-дп-19 зазначено, що грубий характер дисциплінарного правопорушення прокурора ОСОБА_1 є очевидним, оскільки недотримання ним правил прокурорської етики та поведінки не може бути виправдано жодними обставинами і є несумісним з подальшим заняттям ним будь-якої посади в органах прокуратури. Вказане діяння є підставою для застосування до прокурора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Частиною 2 статті 61 Закону № 1697-VII встановлено, що повноваження прокурора, крім Генерального прокурора, у зв`язку з рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора припиняються: 1) з дня, наступного за днем завершення строку на оскарження цього рішення, - якщо рішення не було оскаржено; 2) з дня, наступного за днем набуття статусу остаточного рішенням органу, до якого було оскаржено рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, - якщо рішення було оскаржено, однак скарга була відхилена.

Так, Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року затверджено Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Главою 5 якого встановлено порядок дисциплінарного провадження щодо прокурорів та відповідно до пункту 123 копія рішення Комісії вручається прокуророві, стосовно якого воно прийнято, а в разі його відсутності під час оголошення рішення - надсилається у семиденний строк поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. У цей же строк копія рішення надсилається керівникові органу прокуратури, в якому прокурор, стосовно якого воно прийнято, обіймає посаду, а також керівникові органу прокуратури, уповноваженому застосовувати до прокурора дисциплінарні стягнення.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 11 Закону № 1697-VII керівник регіональної прокуратури у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування його на посаді прокурора.

При цьому, статтею 50 Закону № 1697-VII встановлено право прокурора оскаржити рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.

Аналогічні положення закріплені пунктами 148-149 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора у разі, якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення, матиме наслідком припинення повноважень прокурора, за умови набуття таким рішенням статусу остаточного (з дня, наступного за днем завершення строку на оскарження цього рішення або з дня, наступного за днем набуття статусу остаточного рішенням органу, до якого було оскаржено рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів).

Як зазначено у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі відповідача, дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури до позивача застосовано на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 03.04.2019 у дисциплінарному провадженні №103-дп-19.

Разом з тим, з матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивач скористався правом на оскарження рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 03.04.2019 №103-дп-19 в судовому порядку, ухвалою Верховного Суду від 09.07.2019 відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів в частині вимог про визнання протиправним та нечинним рішення від 03.04.2019 №103-дп-19.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент винесення наказу № 262 к від 17.04.2019 рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 03.04.2019 №103-дп-19 не мало статусу остаточного, а тому відповідачем вказаний наказ винесено передчасно, що не відповідає вимогам чинного законодавства та має наслідком скасування такого.

В свою чергу, обставини, підстави та порядок винесення рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 03.04.2019 №103-дп-19 в межах спірних правовідносин дослідженню не підлягають.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо скасування наказу прокурора Закарпатської області №262к від 17.04.2019, яким звільнено прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 , та поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури з 18 квітня 2019 року.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, норми якого застосовуються до спірних відносин субсидіарно, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом першої інстанції з врахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, розраховано розмір середньомісячного заробітку позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті при поновленні позивача на роботі, та щодо якого учасники справи не заперечують.

Щодо вимог апеляційної скарги позивача стягнути з прокуратури Закарпатської області компенсації в результаті протиправних дій втраченої допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, стягнути з відповідача моральну шкоду, що була вчинена позивачу незаконними (протиправними) діями, в розмірі 100 000,00 грн., стягнути компенсацію за витрати під час службового відрядження в період з 02.04.2019 по 04.04.2019, з врахуванням витрат на проїзд (квитки додаються) в сумі 746 грн. 32 коп. та добові за три дні перебування у службовому відрядженні, то суд апеляційної інстанції вважає, що такі задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 82 Закону № 1697-VII прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Згідно з частиною 3 статті 83 Закону № 1697-VII прокурору може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Відповідно до Розділу Х Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 18.12.2017 №351, керівники прокуратур усіх рівнів забезпечують надання щорічних, додаткових та інших відпусток працівникам прокуратури відповідно до вимог Законів України «Про прокуратуру», «Про відпустки», «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів. Відпустки прокурорам та іншим працівникам регіональної прокуратури, прокурорам місцевих прокуратур та працівникам Національної академії прокуратури України надаються відповідно наказами керівника регіональної прокуратури та ректора Національної академії прокуратури України. Відпустки працівникам надаються з дотриманням затверджених та доведених до них графіків на підставі їх заяв, поданих, як правило, не пізніше ніж за два тижні до початку відпустки.

Як вірно встановлено з матеріалів справи судом першої інстанції, відповідно до затвердженого графіку відпусток працівників прокуратури Закарпатської області на 2019 рік передбачено надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки у січні та червні 2019 року.

На підставі рапортів позивача наказами Прокуратури Закарпатської області Костуру Р.В. надано 20 календарних днів відпустки з 08 по 27 січня 2019 року, яка продовжена з 04 по 08 лютого 2019 року, 5 календарних днів відпустки з 13 по 17 березня 2019 року включно, 7 календарних днів з 01 по 07 квітня 2019 року включно.

Вказані накази позивач не оскаржував, тоді як відповідачем надавалися відпустки на підставі поданих позивачем заяв з урахуванням затвердженого графіка відпусток, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Окрім того слід зазначити, що поновлення позивача на посаді є наслідком відновлення його трудових прав, а також прав на відпустку, які нерозривно з них випливають.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України із цих питань, даних у пункту 9 Постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, при вирішенні спору щодо відшкодування моральної шкоди слід дослідити чим підтверджується факт заподіяння особі моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні та в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна шкода.

Отже, за відсутності достатніх доказів того, що звільнення з посади спричинило наслідки, які призвели до заподіяння моральної шкоди позивачу, не підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд апеляційної приходить до висновку, що така вимога задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення компенсації за витрати під час службового відрядження в період з 02.04.2019 по 04.04.2019, з врахуванням витрат на проїзд (квитки додаються) в сумі 746 грн. 32 коп., то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 № 59, документами, що підтверджують зв`язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Враховуючи, що позивач в період з 02.04.2019 по 04.04.2019 брав участь в засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів як особа, щодо якої розглядається дисциплінарна скарга, а не виконував службове доручення поза місцем своєї постійної роботи за розпорядженням керівника Прокуратури Закарпатської області, тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання прокуратуру Закарпатської області видалити запис із трудової книжки ОСОБА_1 під № 14 від 17.04.2019 на виконання незаконного наказу прокурора Закарпатської області № 262к від 17.04.2019 шляхом заповнення нового дублікату трудової книжки без внесення даного запису та про зобов`язання прокурора Закарпатської області утриматись від вчинення будь-яких дій до набрання рішення Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів № 103дп-19 від 03.04.2019 законної сили, відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення оскаржуваного наказу про звільнення позивача із служби, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Прокуратури Закарпатської області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі №260/636/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Cуддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. М. Судова-Хомюк
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 10.12.2019