Справа № 520/6946/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 р. Справа № 520/6946/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.09.19 по справі № 520/6946/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22.05.2019 року № 185659 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну"; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Баку, Азербайджан, паспорт № НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) незаконно скасовану посвідку на постійне проживання в Україні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22.05.2019 року за № 185659 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну".

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 незаконно скасовану посвідку на постійне проживання в Україні.

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, не погоджуючись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначає, що відповідач мав підстави для скасування посвідки позивача на постійне проживання в Україні відповідно до ст. 12 Закону України Про імміграцію, з огляду на повідомлення позивачем неправдивих відомостей про себе при отриманні такої посвідки.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 21.03.2003 року ОСОБА_1 звернулась до ВГІВФО УМВСУ в Харківській області із клопотання дозволити її постійне проживання в Україні на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», повідомивши, що переїхала до м. Харків до своїй матері - громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 з метою постійного проживання.

Мати позивачки громадянка Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала на території України за посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 02.03.2003 року, виданої на підставі рішення УМВС України в Харківській області від 02.03.2000 року.

09.06.2003 року ВГІРФО УМВС України в Харківській області громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 09.06.2003 року, терміном дії - безстроково.

22.05.2019 року ГУ ДМС України в Харківській області складено висновок, відповідно до якого дозвіл на імміграцію надано громадянці ОСОБА_1 з порушенням вимог п.6 ч. 2 ст. 4 Закону «Про імміграцію», оскільки на момент подачі заяви заявниці виповнилося 29 років, що є підставою вкасування рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 09.06.2003 року про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22.05.2019 року за № 185659 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну" на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 09.09.2003 року.

Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 09.06.2003 року скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України "Про правовий статус іноземців" № 3929-ХІІ від 04.12.1994, а також Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Статтею 1 Закону України Про імміграцію визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Про імміграцію, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Згідно з п.п. 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти (пункт 23 Порядку).

У ході судового розгляду встановлено, що оскаржуване рішення щодо скасування дозволу позивачки на імміграцію в Україну Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області прийнято з підстав п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", згідно з яким рішення скасовується, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

У той же час, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України Про імміграцію, дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Так, ОСОБА_1 переїхала до м. Харків до своїй матері - громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 з метою постійного проживання.

При зверненні до ВГІРФО УМВС України в Харківській області із клопотанням дозволити постійне проживання в Україні позивач надала анкету, у якій зазначила дату народження - 03.01.1974 року, додавши до клопотання відповідні документи (свідоцтво про народження, автобіографію, національний паспорт), дані яких відповідають інформації, викладеній в анкеті.

Однак, підставою для складання відповідачем висновку та прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію стали встановлені у ході перевірки обставини щодо віку позивача, а саме на момент подачі заяви заявниці виповнилося 29 років та вона не могла вважатися неповнолітньою дитиною, а тому контролюючий орган дійшов висновку про наявність підстав для скасування дозволу на імміграцію позивача.

Судом встановлено, що перевіркою законності залишення на постійне проживання на території України позивача, яка проводилась при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію, ВГІРФО УМВС України в Харківській області не було виявлено підстав для відмови.

У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції був досліджений пакет документів, що подався ОСОБА_1 при зверненні до ВГІРФО УМВС України в Харківській області при отриманні дозволу на імміграцію.

За змістом зазначених документів встановлено, що жодних недостовірних даних та документів щодо дати народження та віку досягнення повноліття позивачем не повідомлялось.

Оскаржуваним рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну суб`єктом владних повноважень також таких даних не наведено.

Інших підстав в основу оскаржуваного рішення відповідачем не покладено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про незаконність прийнятого відповідачем рішення про скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Крім того, колегія суддів з урахуванням обставин справ щодо місця проживання позивача, наявності у приватній власності нерухомого майна, в якому зареєстрована і постійно проживає зі своєю малолітньою донькою, офіційного працевлаштування, погоджується із твердженням суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має стійкий правовий та соціальний зв`язок з Україною.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22.05.2019 року за № 185659 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову та з метою належного захисту прав позивача колегія суддів вважає обґрунтованим висновки щодо зобов`язання відповідача поновити посвідку позивача, скасовану оскаржуваним рішенням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 по справі № 520/6946/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов