Справа № 440/352/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2019 р. м. ХарківСправа № 440/352/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2019, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба (повний текст складено 09.08.19) по справі № 440/352/19

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2
про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_2 - 21-го окремого мотопіхотного батальйону 56-ї окремої Маріупольської мотопіхотної бригади щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 частини грошового забезпечення за час служби з 28.07.17 по 3.10.17 у розмірі 16601,92 грн;

- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 56-ї окремої Маріупольської мотопіхотної бригади щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 частини грошового забезпечення: компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки (14 діб) у розмірі 5851,51 грн, компенсацію за невиношене речове майно у розмірі 2800,00 грн, одноразову грошову допомогу у разі звільнення зі служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби у розмірі 70760,79 грн, допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 12347,62 грн, матеріальну допомогу на вирішення матеріально-побутових питань у 2017 році - 8297,64 грн, та у 2018 році - 12347,62 грн, підйомну допомогу у розмірі 12347,62 грн у зв`язку із прибуттям для подальшого проходження служби з Козельщинського РВК Полтавської області до військової частини НОМЕР_1 у 2017 році та у м. Маріуполь з с. Новотроїцьке Херсонської області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 належного грошового забезпечення за період з 28.07.17 по 3.10.17.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) грошове забезпечення за період з 28.07.17 по 3.10.17, виходячи з посадового окладу у розмірі 850,00 грн, надбавки за вислугу років у розмірі 35% від суми посадового окладу та окладу за військовим званням, щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 450% посадового окладу та надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, провівши відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум за цей період.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) підйомну допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 в частині відмови у задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати додаткової щомісячної грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення та щодо нарахування й виплати підйомної допомоги без врахування такої складової щомісячного грошового забезпечення. Також, позивач не погоджується з відмовою у задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання другого відповідача, військову частину НОМЕР_1 , здійснити нарахування та виплату підйомної допомоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розмір щомісячної грошової допомоги та обов`язковість її нарахування й виплати передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, наказу Міністра оборони України №88 від 09.02.2017, наказу Міністра оборони України від 24.10.2016 №550. Яким було затверджено Інструкцію про розмір та порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність у позивача права на отримання підйомної допомоги лише один раз від військової частини НОМЕР_2 у 2017 році, посилаючись на норми Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 №370.

У своїй заяві про розгляд справи без участі позивач просить суд апеляційної інстанції постановити окрему ухвалу, зважаючи на те, що відповідачі не вчасно і не в повному обсязі надавали йому та на вимогу суду документальне підтвердження здійснених виплат грошового забезпечення, що призвело до недоотримання ним пенсійного забезпечення.

Військова частина НОМЕР_2 у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, проте позивач посаду не прийняв, посилаючись на норми пункту 4.1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 №370. На думку відповідача, суд не звернув увагу на те, що позивача лише допустили до тимчасового виконання службових обов`язків. Звертає увагу на необхідності врахування місця проживання військовослужбовця, відповідно до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 21.05.2013 № 248/3/9/415.

Військова частина НОМЕР_1 відзиву на апеляційну скаргу не направила.

Позивач та представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи, відповідно ч.1 ст. 308 КАС України, судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом в/ч НОМЕР_2 від 29.07.2017 №199 лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 11.07.2017 №102 на посаду заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 21 окремого мотопіхотного батальйону 56 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України.

На підставі цього наказу позивача з 28.07.2017 зараховано до списків особового складу та допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою офіцера-психолога командування (а.с. 76). Така відмінність у виконанні службових обов`язків, згідно пояснень відповідача, була зумовлена тим, що на момент призначення посада заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 21 окремого мотопіхотного батальйону 56 окремої мотопіхотної бригади була зайнята підполковником ОСОБА_2 , який був призначений на цю посаду наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 29.05.2017 №72.

Одночасно з зарахуванням позивачу було визначено розмір посадового окладу у розмірі 850,00 грн та визначено виплачувати щомісячну премію у розмірі 450% від посадового окладу та надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Наказом в/ч НОМЕР_2 від 3.10.2017 №254 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення як такого, що вибув до нового місця служби у с. Волинське Херсонської області /а.с. 77/.

Отже, проходження позивачем служби у в/ч НОМЕР_2 відбувалося у період з 29.07.2017 по 3.10.2017, що підтверджено довідкою від 18.10.2018 вих.№1357 /а.с. 51/. Іншою довідкою довідкою в/ч НОМЕР_2 (від 18.10.18 №1356) було підтверджено, що позивачу упродовж цього періоду нараховувалось грошове забезпечення виходячи з таких складових: посадовий оклад та оклад за військовим званням /а.с. 52/.

Наказом в/ч НОМЕР_1 від 4.10.2017 №83 позивача допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою офіцера відділення з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 4.10.2017 /а.с. 49/, яким встановлено посадовий оклад у розмірі 850,00 грн та визначено виплачувати: щомісячну премію у розмірі 450% від посадового окладу (рішенням Міністра оборони України від 15.02.2017 №1223/з/12), надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% (наказ Міністра оборони України від 11.06.2008 №260), додаткову щомісячну грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення (наказ Міністра оборони України від 24.10.2016 №550).

Наказом в/ч НОМЕР_1 від 6.02.2018 №35 лейтенанта ОСОБА_1 , тимчасово виконуючого обов`язки офіцера відділення з морально-психологічного забезпечення, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 28.07.2017 №152-РС на посаду заступника командира зенітного ракетно-артилерійського дивізіону з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , визначено вважати таким, що з 6.02.18 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 1052,00 грн /а.с. 50/. Цим наказом також визначено виплачувати позивачу щомісячну премію у розмірі 450% від посадового окладу (згідно рішення Міністра оборони України від 15.02.2017 №1223/з/12), надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% (наказ Міністра оборони України від 11.06.2008 №260), додаткову щомісячну грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення (наказ Міністра оборони України від 24.10.2016 №550).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 27.07.2018 №208 визначено старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира зенітного ракетно-артилерійського дивізіону з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 2.06.18 №127 з військової служби у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати таким, що 27.07.2018 справи та посаду здав і вибув для взяття на військовий облік до Кременчуцького міського військового комісаріату Полтавської області /а.с. 43/. Цим наказом позивача з 27.07.2018 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення, визначено виплатити щомісячну премію у розмірі 52%, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 10% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавку за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" за період з 1 по 27 липня 2018 року. За змістом наказу щорічна основна відпустка за 2018 рік використана у повному обсязі, допомогу на оздоровлення за 2018 рік отримав, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань не отримував.

Тобто, позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_1 у період з 4.10.2017 по 27.07.2018, що підтверджено довідкою від 9.07.2019 вих.№0989/10/268-С /а.с. 145/. Під час проходження служби в період березня - червня 2018 року грошове забезпечення нараховувалось з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років у розмірі 45%, надбавка за особливості проходження служби у розмірі 10%, премія у різних розмірах (від 113 до 45%), що підтверджується копією довідки в/ч НОМЕР_1 від 30.08.2018 №0989/10/206-Д /а.с. 51/.

На свої звернення щодо недоотриманого грошового забезпечення позивач отримав листа від 28.11.2018 вих.№1836 за підписом командира в/ч НОМЕР_1 /а.с. 20-23/, в якому зазначалося про відсутність підстав для виплати компенсації за невикористану відпустку. Також стверджувалось про відсутність підстав для проведення виплат одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017, 2018 роки, з огляду на положення наказу МОУ від 22.10.2001 №370.

В той же час, в отриманому листі-відповіді від 23.04.2019 вих.№785 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 було визнано те, що за час проходження ним служби у в/ч НОМЕР_2 позивачу безпідставно не були нараховані надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% та премія у розмірі 450% /а.с. 122/. За повідомленням командира в/ч НОМЕР_1 відповідні доплати у загальному розмірі 8346,45 грн проведені за рахунок нарахування додаткової грошової винагороди у в/ч НОМЕР_1 . Також було визнано, що позивачу безпідставно не виплачено грошову компенсацію за вісім календарних днів відпустки за 2018 рік та повідомлено, що відповідну виплату буде проведено після внесення змін до наказу в/ч НОМЕР_1 від 27.07.2018 №208 /а.с. 122-123/.

Зміни до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.07.2018 №208 були внесені наказом в/ч від 8.05.2019 №122 щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за один календарний рік служби у розмірі 6085,25 грн та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2018 рік у розмірі 3245,46 грн., про що повідомлено позивача листом від 23.05.2019 вих. №298/5/528 за підписом заступника директора юридичного департаменту Міністерства оброни України /а.с. 136-138/. Також було зазначено, що відповідні виплати проведено 11.05.2019, а 31.05.2019 заплановано до виплати доплату надбавки за вислугу років за період з 28.07.2017 по 30.04.2018 у розмірі 3147,56 грн та доплату грошового забезпечення за один день липня 2017 року (за час тимчасового виконання обов`язків за посадою офіцер-психолог) у розмірі 260,20 грн.

У поданій до суду позовній заяві з урахуванням заяви про зміну позовних вимог /а.с. 63-64/ позивач стверджував про те, що йому відповідачами безпідставно не нараховано та не виплачено за період проходження служби у в/ч НОМЕР_2 з 28.07.2017 по 3.10.2017 додаткову щомісячну грошову винагороду у розмірі 60% від грошового забезпечення, а за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з 4.10.2017 по 27.07.2018 підйомну допомогу у зв`язку з прибуттям для проходження служби за новим місце до в/ч НОМЕР_1 у 2017 році.

Відмовляючи в цій частині позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в нарахування та виплата за період з 28.07.2017 по 03.10.2017 додаткової щомісячної грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, відповідно до пункту 5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 (у редакції наказу Міністерства оборони України 05.12.2012 №825), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.09.2012 за №1540/21852, можлива лише за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації). В той же час, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.07.2017 № 199 виплату позивачу додаткової щомісячної грошової винагороди не було передбачено, відомості про видання відповідачем окремих наказів з даного питання у матеріалах справи відсутні, а тому у задоволенні таких позовних вимог необхідно відмовити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на вимоги діючого законодавства на час спірних правовідносин та фактичні обставини справи.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 7.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (чинного до 1.03.18) було передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329 (втратила чинність з 20.07.2018), грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

За змістом підпункту 1.3.1 пункту 3.1 цієї Інструкції, грошове забезпечення виплачується: військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).

Таким чином, позивач мав право на отримання додаткових видів грошового забезпечення, передбачених на час існування спірних правовідносин діючим законодавством, у разі зайняття певної посади у військовій частині, безвідносно до факту тимчасового чи постійного виконання обов`язків за такою посадою. Адже, як вбачається зі змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.07.2017 №199, копію якого залучено до матеріалів справи /а.с. 43/, лейтенанта ОСОБА_1 з 28.07.2017 було зараховано до списків особового складу в/ч та допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою офіцера-психолога командування з конкретно визначеними посадовим окладом, щомісячною премію та надбавкою за виконання особливо важливих завдань з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Виплату військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова КМУ від 22 вересня 2010 року № 889 в редакції із змінами внесеними Постановою КМУ від 08 жовтня 2012 року №956).

Пунктом 1 даної Постанови було передбачено встановлення щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби).

Пунктом 2 цієї Постанови було передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Отже, вказаною постановою делеговано функції щодо визначення конкретних розмірів, порядку та умов виплати спірної грошової винагороди військовослужбовцям іншим органам державної влади, зокрема Міністерству оборони України.

На виконання пункту 2 Постанови КМУ від 22 вересня 2010 року № 889 в редакції із змінами внесеними Постановою КМУ від 08 жовтня 2012 року №956, Міністерством оборони України, у межах наданих повноважень та у визначений законодавством спосіб, згідно до наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року №825 було внесено зміни та затверджена «Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди окремим категоріям військовослужбовців Збройних Сил України» (далі -Інструкція №595).

Разом з тим, виплата такого виду додаткового грошового забезпечення як додаткова щомісячна грошова винагорода на час проходження позивачем військової служби в військовій частині НОМЕР_2 була передбачена Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони № 550 від 24.10.2016 (далі Інструкція №550).

Відповідно є помилковим посилання суду першої інстанції на норми Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, оскільки вона втратила чинність за наказом Міністерства оборони № 550 від 24.10.2016.

Підпунктом 2 пункту 2 та пунктом 4 Інструкції № 550 визначено, що виплата винагороди позивачу як військовослужбовцю здійснюється в розмірах до 60 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, та припиняється з дня, наступного за днем звільнення від обов`язків за посадою.

Отже, умовою для виплати винагороди є виконання військовослужбовцем обов`язків за посадою, безвідносно до факту постійного чи тимчасового.

Винагорода, згідно пункту 5 Інструкції №550, виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації).

Разом з тим, відсутність такого наказу не може свідчити про відсутність права у позивача на отримання спірної щомісячної винагороди, за відновленням якого він звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно пункту 9 Інструкції №550, розмір винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

В той же час, пунктом 10 Інструкції №550 визначено, що Командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за: порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки; уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб.

При цьому у підзаконному нормативному акті уточнювалось, що військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) лише за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини.

Зазначені положення пунктів 9 та 10 Інструкції №550 свідчать про обов`язковість її приписів щодо нарахування та виплати військовослужбовцю щомісячної грошової винагороди, згідно наказів Міністерства оборони України.

Відповідна правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 10.09.19 у справі № 809/4016/13-а та від 17.07.2019 по справі № 802/341/16-а.

Зважаючи на викладену вище правову підставу нарахування щомісячної грошової винагороди військовослужбовцям у розмірі, визначеному наказами Міністерства оборони України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу додаткову щомісячну грошову винагороду за період його служби з 28.07.2017 по 03.10.2017 у розмірі 60% грошового забезпечення, згідно положень Інструкції №550.

Щодо відсутності підстав для виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги з огляду на прибуття для подальшого проходження служби.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у липні 2017 року прибув для проходження служби з Козельщинського районного військового комісаріату Полтавської області до смт Чаплинка Херсонської області та був допущений до виконання обов`язків за вакантною посадою офіцера-психолога командування в/ч НОМЕР_2 , а у подальшому - за посадою офіцера відділення з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 . З огляду на вступ позивача на військову службу за контрактом у період дії особливого періоду, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання підйомної допомоги лише один раз, поклавши відповідний обов`язок на в/ч НОМЕР_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як було встановлено вище, наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 29.07.2017 №119 ОСОБА_1 з 28.07.2017 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою офіцера-психолога командування як такого, що прибув з Козельщинського районного військового комісаріату Полтавської області для подальшого проходження служби /а.с. 44/. На підставі наказу командира в/ч від 3.10.2017 №254 позивача з 3.10.2017 виключено зі списків особового складу частини з огляду на вибуття до нового місця служби у с. Волинське Херсонської області /а.с. 45/. У наказах зазначено, що їх видано у смт Чаплинка, що у Херсонській області.

Отже, дослідженими в ході судового розгляду доказами встановлено, що позивач у липні 2017 року прибув для проходження служби з Козельщинського районного військового комісаріату Полтавської області до смт Чаплинка Херсонської області, а у жовтні того ж року - продовжив військову службу у с. Волинське Херсонської області.

В той же час, зважаючи на умови проведення антитерористичної операції, особовий склад військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , згідно пояснень представника відповідача, фактично знаходиться за місцем тимчасової дислокації у м. Маріуполь Донецької області.

Відповідно до частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній до 25 жовтня 2015 року) при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»» від 15 вересня 2015 року №683-VIII (далі - Закон №683-VIII), який набрав чинності 25 жовтня 2015 року, абзац перший частини третьої статті 9-1 вказаного Закону після слів «хто перебуває на кадровій військовій службі» доповнено словами «та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу».

На момент вступу позивача на військову службу за контрактом у липні 2017 року виплату військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги було передбачено Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженою наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 №370, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8.11.2001 за №940/6131 (далі Інструкція №370).

Згідно з пунктом 1 Інструкції №370, особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Тут і в наступних пунктах Інструкції мається на увазі місце постійної дислокації військових частин і підрозділів, що встановлюється відповідними командирами (начальниками) в межах наданих їм прав.

Зазначені правові норми не містять жодних застережень щодо необхідності реєстрації особи за новим місцем проходження служби, а пов`язують підстави для виплати підйомних виключно з переїздом на нове місце служби такої особи. Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що позивач не змінював місце проживання, оскільки не зареєстрував його. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові 25 листопада 2019 року у справі №825/1943/15-а.

Разом з тим, Інструкцією №370 передбачається, що в особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується лише один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.

За таких обставин, зважаючи на те, що позивач у липні 2017 року прибув для проходження служби з Козельщинського районного військового комісаріату Полтавської області до смт Чаплинка Херсонської області та був допущений до виконання обов`язків за вакантною посадою офіцера-психолога командування в/ч НОМЕР_2 , а у подальшому - за посадою офіцера відділення з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , з огляду на вступ позивача на військову службу за контрактом у період дії особливого періоду, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на отримання підйомної допомоги лише один раз, поклавши відповідні обов`язки по нарахуванню та виплаті на в/ч НОМЕР_2 .

Доводи позивача про наявність у нього підстав для отримання підйомної допомоги від військової частини НОМЕР_1 , зважаючи на приписи Інструкції №370, є необгрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про зобов`язання відповідача, військову частину НОМЕР_2 , здійснити нарахування та виплату підйомної допомоги з врахуванням сум додаткової щомісячної грошової винагороди.

Згідно вимог пункту 8 Інструкції №550 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, зважаючи на одноразовий характер виплат сум підйомної допомоги, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється її розмір, не може бути включено суму додаткової щомісячної грошової винагороди, на яку мав право позивач при вступі на військову службу за контрактом від військової частини НОМЕР_2 .

Щодо клопотання позивача про постановлення окремої ухвали стосовно бездіяльності відповідачів.

Кодексом адміністративного судочинства України визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Згідно з частиною восьмою статті 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Судова колегія враховує, що окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням представлених адміністративним процесуальним законом засобів.

В той же час, зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення, яке здійснювалось лише в межах заявлених позивачем вимог та доводів стосовно частини позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали у справі.

Підсумовуючи вищевикладене, з огляду на приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, вимоги апеляційної скарги підлягають задоволення лише в частині скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання нарахування та виплати додаткової щомісячної грошової допомоги за період з 28.07.2017 по 03.10.2017, з прийняття у цій частині нового судового рішення про задоволення таких позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 по справі № 440/352/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання нарахування й виплати ОСОБА_1 за період з 28.07.2017 по 03.10.2017 додаткової щомісячної грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення.

Прийняти в цій частині позову нове судове рішення, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 28.07.2017 по 03.10.2017 додаткову щомісячну грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, згідно положень Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 № 550.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 по справі № 440/352/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 12.12.2019.