Справа № 520/10622/19
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

13 грудня 2019 р. № 520/10622/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (61010, м. Харків, вул. Нетіченська, 14, ), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (61010, м. Харків, вул. Нетіченська, 14), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, протиправною;

- зобов`язати Північно-Східне міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 154936,12 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом місяця із дня набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскільки з вини Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не були виплачені всі суми, які мали бути виплачені позивачу у строки зазначені у статті 116 Кодексу законів про працю, а затримка розрахунку при звільненні склала 537 днів (з 06.04.2018 р. по 24.09.2019 р.), то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю, настає відповідальність відповідно до якої відповідач має виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 р., визнано бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку протиправною та було зобов`язане виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за 266 днів з 06.04.2018 р. по 27.12.2018 р., то решта затримки при звільненні складає 271 день. Середній заробіток за час затримки, Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції по теперішній час позивачу не виплачено. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач просить задовольнити позов в поновному обсязі та поновити порушені права.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 р., було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 15.10.2019 р. була надіслана та отримана ним 19.10.2019 р.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 15.10.2019 р. була надіслана відповідачу та отримана ним 21.10.2019 р.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 15.10.2019 р. була надіслана третій особі та отримана нею 21.10.2019 р.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в порядку ст. 162 КАС України, в якому зазначив, що затримка остаточного розрахунку із позивачем склала 266 днів - з 06.04.2018 р. по 27.12.2018 р. І це було встановлено судовим рішенням. Стосовно виплати компенсації за неотримане речове майно, то відповідач зазначає, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а її виплата і, як загалом, забезпечення персоналу ДКВСУ речовим майном, регламентовано окремим спеціальним нормативно-правовим актом. Факт, що компенсація за неотримане речове майно за своєю природою не є винагородою за виконання обов`язку несення служби та не включаються до складу грошового забезпечення військовослужбовців, було також встановлене рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 р. по справі № 520/4237/19. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також залишити позовну заяву без розгляду на підставі пропущених позивачем строків звернення до суду.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем було недоплачено компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки з суми, яка підлягала до виплати протиправно було утримано податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, що зменшило суму компенсації, яка підлягала до виплати та фактично є затримкою розрахунку при звільненні з 06.04.2018 р. по 24.09.2019 р. Твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки як вже зазначав позивач відповідно до вимог чинного законодавства взагалі не стосується спірних правовідносин. На підставі викладеного просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач у запереченнях зазначив, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ним отримано на день звільнення або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення. При звільненні позивач зазначене питання не вирішив, а відповідач не наділений повноваженнями вирішувати за особу, яка звільняється, що вона бажає отримати - речове майно або грошову компенсацію. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також залишити позовну заяву без розгляду на підставі пропущених позивачем строків звернення до суду.

Третьою особою не надано письмових пояснень у правовідносинах, з приводу яких подано позов, попри відповідну пропозицію суду в ухвалі про відкриття провадження.

Керуючись приписами ст.ст.171, 257, 258 КАС України, зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Щодо строків звернення до суду, позивач спочатку звернувся з вказаним позовом до Харківського районного суду Харківської області з дотриманням шестимісячного строку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.01.2019 року (справа №635/678/19) було відмовлено у відкритті провадження.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04.04.2019 року вказану ухвалу залишено без змін. З наявністю вказаної постанови суду апеляційної інстанції та задля захисту своїх прав позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду.

Відповідач у відзиві на позов вказував, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки, на його думку, про порушення своїх прав дізнався, отримавши компенсацію на свій картковий рахунок 07.06.2018 року. У свою чергу, суд вказує, що спірні правовідносини виникли саме внаслідок незгоди позивача з листом відповідача від 25.07.2018 року та, враховуючи, що спочатку позивач звернувся у строки до відповідного місцевого загального суду та за результатами відповідного апеляційного оскарження був змушений звернутись до Харківського окружного адміністративного суду, суд вказує, що відповідний строк звернення саме до Харківського окружного адміністративного суду пропущено позивачем з поважних причин та підлягає поновленню.

Фактично заява про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду висловлена позивачем у позові, а ненадання її окремим документом, як вказує відповідач, на думку суду є проявом надмірного формалізму, що йде в розріз з приписами ст.6 КАС України, відповідно до якої, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Позивач проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника Харківського міського відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

На підставі наказу №67/ОС-18 начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Держаній кримінально-виконавчій службі України відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів (а.с. 22). Вислуга років складає у календарному обчисленні - 19 років, 4 місяці, 02 дні.

Позивач зазначає, що у день його звільнення Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_1 не були виплачені усі кошти, що підлягали до виплати, а саме: грошове забезпечення за квітень 2018 року, премію за березень 2018 року, премію за квітень 2018 року, одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2018 рік та компенсацію за належні до видачі предмети речового майна.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2018 року (Справа №635/4827/18), позовні вимоги ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про стягнення недоплаченої вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану чергову відпустку у розмірі 124391,66 грн. були задоволені у повному обсязі. Рішення Харківського районного суду Харківської області набрало законної сили 23.12.2018 року.

28.12.2018 року на виконання рішення Харківського районного суду Харківської області, Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на рахунок позивача було перераховано недоплачені одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані дні чергової відпустки, що підтверджується Випискою по рахунку ОСОБА_1 в ПАТ АБ «Укргазбанк» від 08.01.2019 року.

Середній заробіток за час затримки, Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, позивачу виплачено не було.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2018 року (Справа №635/4827/18), яке набрало законної сили, встановлено, що на день звільнення та здійснення позивачу виплати, премії нараховані позивачу та виплачені пізніше не увійшли у розрахунок суми, яка підлягала виплаті у день звільнення зі служби. Отже повний розрахунок з позивачем відповідач повинен був здійснити до 05.04.2018 року, в тому числі і виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у зв`язку із скороченням штату та компенсацію за невикористану чергову відпустку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 19.04.2019 р. по адміністративній справі №520/606/19, адміністративний позов ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку протиправною.

Зобов`язано Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 06.04.2018 року по 27.12.2018 року у розмірі 152077,52 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 р. по адміністративній справі №520/4237/19 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, буд. 14, м. Харків, 61010, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент. код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) безпідставно утриманий податок з доходів фізичних осіб у розмірі 1729,96 грн. (одна тисяча сімсот двадцять дев`ять гривень 96 копійок) та військовий зір у розмірі 144,15 грн. (сто сорок чотири гривні 15 копійок). У задоволенні решти позову - відмовлено.

Оскільки з вини Північно-Східного міжрегіонального управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не були виплачені всі суми, які належать позивачу у строки зазначені у статті 116 Кодексу законів про працю, а затримка розрахунку при звільненні склала 537 днів (з 06.04.2018 року по 24.09.2019 року), то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю, настає відповідальність, відповідно до якої Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції повинно виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, позивач вважає, що відповідач мав провести остаточний розрахунок (виплатити вказану компенсацію) провести з ним в день звільнення - 05.04.2018 р., як це регламентовано ст. 116 КЗпП України. Проте остаточно розрахувалось 25.09.2019 р. виконавши рішення суду по справі № 520/4237/19, а тому повинно нести відповідальність за затримку остаточного розрахунку за ст. 117 КЗпП України.

По суті позову суд зазначає наступне.

Факт неповного розрахунку відповідача з позивачем встановлений зазначеними рішеннями суду, що набрали законної сили, з огляду на що не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ст. 43 Конституції України, гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю.

Порядок виплати грошового забезпечення у разі звільнення зі служби регламентований ст. 22 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 березня 2018 р. за № 377/31829.

Відповідно до вказаної статті визначено, що днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно.

Відповідно до п. 2-3 ст. 22 Порядку за невикористані дні відпусток особам рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з врахуванням пункту 22 розділу I цього Порядку. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення. У разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини чергової відпустки вказується в наказі про звільнення. У разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину чергової відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримала особа рядового або начальницького складу за дні чергової відпустки.

Проте, вказані норми визначають порядок обрахунку та виплати грошового забезпечення та компенсації, та в той же час не встановлюють строків такого розрахунку із службовцем та не визначають відповідальність за проведення несвоєчасного розрахунку з особами рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби.

Відтак, вказаним спеціальним порядком, на який посилається відповідач, не регламентовані питання строків проведення розрахунку та відповідальності за проведення несвоєчасного розрахунку, з огляду на що підлягають застосування загальні норми, а саме ст.ст.116,117 КЗпП України.

Спірні правовідносини не стосуються правильності обрахунку відповідних видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат, а стосуються дотримання відповідачем порядку розрахунку, а саме своєчасності проведення розрахунку з позивачем при звільненні, як на це вже вказував Харківський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 19.04.2019 р. № 520/606/19.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно - правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, повинен застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Згідно ст. 47 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу Законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Ст. 116 КЗпП України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При цьому закон не вирізняє види виплат та не поділяє їх на основні та компенсаційні. Павило діє однаково для усіх видів сум, що підлягають виплаті працівнику (в тому числі службовцю), який звільняється та з яким проводиться розрахунок.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові від 06.06.2018 року у справі № 803/1105/16 (провадження № К/9901/11863/18) також наголосив на правомірності посилання судів попередніх інстанцій в аналогічних правовідносинах на норми трудового законодавства, вказавши, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, то застосовуються норми статті 116 та 117 КЗпП України, як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року у справах № 806/535/16 (№ К/9901/1799/18) та від 01.03.2018 року № 806/1899/17 (№ К/9901/2433/17).

Європейський суд з прав людини у рішенні "Сук проти України" зазначив: "Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджету, оскільки державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань".

Судом встановлено, що фактичний розрахунок відбувся 24.09.2019 р., що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.12.2018 р. по 24.09.2019 р. має проводитися згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08.02.1995 р.

Розмір грошового забезпечення за два календарних місяці - 33731,50 грн.

33731,50 грн./59 днів = 571,72 грн. - середній розмір грошового забезпечення за день. 271 день затримки виплати * 571.72 грн. = 154936,12 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.12.2018 року по 24.09.2019 року, що є ціною позову.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, про визнання бездіяльності Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, протиправною та зобов`язання Північно-Східне міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 154936,12 грн.

Щодо встановлення судового контролю, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 372 КАСУ у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення та враховуючи, що встановлення зазначеного зобов`язання є правом суду, а не його обов`язком, тому в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За таких обставин, суд дійшов висновку, щодо задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та, керуючись приписами ст.ст. 8, 9, 10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262, 263 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (61010, м. Харків, вул. Нетіченська, 14, ), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, протиправною.

Зобов`язати Північно-Східне міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 154936,12 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, буд. 14, м. Харків, 61010, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 1549,36 грн. (одна тисяча п`ятсот сорок дев`ять гривень тридцять шість копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2019 року.

Суддя Н.А. Полях