Справа № 826/3459/15
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3459/15 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.07.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л.О., ПАТ «Старокиївський банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни, Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.04.2014) просив:

- визнати протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни з визнання нікчемним договору банківського вкладу № 5243 від 05.06.2014;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну включити ОСОБА_1 до Переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.07.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2015 зупинено провадження у справі № 826/3459/15 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі за поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018 дана справа прийнята до провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 поновлено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.07.2015 та призначено розгляд апеляційної скарги на 11.12.2019.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.06.2014 між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку № 5243, відповідно до умов якого, банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок № НОМЕР_1 та зобов`язується здійснювати за ним операції згідно діючого законодавства України.

Відповідно до платіжного доручення № 77 від 05.06.2014, ОСОБА_1 на вказаний рахунок зараховано кошти у розмір 40342,72 грн.

Згідно виписки відділення № 4 ПАТ «Старокиївський банк» /321477/, станом на 08.07.2014, вихідний залишок на рахунку позивача складає 30317,58 грн.

12.06.2014 позивач звернувся до Голови правління ПАТ «Старокиївський банк» із заявою про повернення йому грошових коштів, які знаходяться на поточному рахунку банку.

17.06.2014 постановою Правління НБУ прийнято рішення № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2014 № 50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський банк».

Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк»» та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2014 № 92 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відкликано банківську ліцензію ПАТ «Старокиївський банк» і розпочато процедуру ліквідації банку.

Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк», строком на 1 рік, тобто, з 18.09.2014 по 18.09.2015, призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Пантіну Любов Олександрівну.

15.09.2014 адвокат позивача звернувся до Уповноваженої особи та ФГВФО із адвокатським запитом з наданням інформації стосовно причин не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк» та не здійснення виплати грошових коштів.

За результатами розгляду вказаного адвокатського запиту, Фонд надав відповідь № 21-7934/14 від 19.09.2014, якою повідомив, про те що заява позивача від 12.06.2014 не була виявлена, оскільки тимчасова адміністрація була запроваджена 18.06.2014, відмова у виплаті позивачу грошових коштів не надавалась. Крім того, в листі зазначено про те, що суму відшкодування ОСОБА_1 заблоковано, у зв`язку з проведенням вивчення обставин щодо наявності підстав на перерахування коштів під час дії обмежень, встановлених НБУ стосовно ПАТ «Старокиївський банк».

22.09.2014 Уповноважена особа своїм листом № 23/08-02 повідомила представника позивача про те, що під час перевірки наявних у банку матеріалів, щодо підстав перерахування ФОП ОСОБА_1 коштів фізичний особі ОСОБА_1 з призначенням платежу «Безповоротна фінансова допомога», встановлено, що у банку відсутня інформація щодо правомірності даного перерахування та відомості щодо дійсності такої фінансової допомоги - відсутні.

30.09.2014 представник позивача повторно звернувся до ФГВФО та ПАТ «Старокиївський банк» з адвокатськими запитами, в яких, зокрема, просив повідомити про причини блокування суми відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 .

Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіна Л.О., своїм листом від 06.10.2014 № 226/08-02, повідомила про те, що правочин (договір банківського рахунку № 5234 від 05.06.2014) про відкриття поточного рахунку та подальша операція з перерахування коштів з рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_1 , як фізичної особи, визнані банком нікчемними, відповідно до вимог частин 2 та 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в свою чергу, надав відповідь на адвокатський запит, в якому вказав, що погоджується зі змістовною та чіткою відповіддю банку, наданою листом від 06.10.2014 № 226/08-02, за кожним з порушених питань, які дублюються в запиті до Фонду.

17.10.2014 представник позивача повторно звернувся із адвокатським запитом, яким просив надати йому належну копію рішення, яким заблоковано включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк», рішення, яким визнано неправомірним перерахування коштів за договором банківського рахунку № 5243 від 05.06.2014, журналу реєстрації вхідної кореспонденції ПАТ «Старокиївський банк» за період з 02 червня 2014 року по 30 червня 2014 року та заяви про вчинення кримінального правопорушення, яка була подана банком до правоохоронних органів, з огляду на виявлені факти фальсифікації з боку позивача.

Відповідачем-1 було надано відповідь № 406/08-02 від 23.10.2014, якою, зокрема, повторно повідомлено про те, що правочин (договір банківського рахунку № 5234 від 05.06.2014) про відкриття поточного рахунку та подальша операція з перерахування коштів з рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_1 , як фізичної особи, визнані банком нікчемними, відповідно до вимог частин 2 та 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Незгода із діями відповідачів щодо визнанням нікчемним договору банківського рахунку, за результатами чого позивача не було включено до переліку вкладників банку, зумовила його звернення до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- вчинення дій з перевірки правочинів, визнання їх нікчемними, застосування наслідків нікчемності віднесено до компетенції відповідача-1, а відтак, визнання його дій протиправними за вказаних обставин не буде ґрунтуватися на вимогах закону. Відповідач-2 жодних дій, спрямованих на визнання нікчемним правочину, укладеного з позивачем, не вчиняв;

- вказане вище рішення суб`єкта владних повноважень щодо віднесення правочинів до нікчемних є чинним та позивачем не оскаржується, а тому, грошові кошти, внесені позивачем, на підставі договору банківського рахунку № 5243 від 05.06.2014 не є вкладом, а, відповідно, гарантії, визначені статтею 26 Закону № 4452-VI, на позивача поширені бути не можуть, у зв`язку з чим, відповідач-1 правомірно не включив позивача до переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI, визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Слід зазначити, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом № 4452-VI, щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто, наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому, положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 05.06.2014 між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку № 5243, відповідно до умов якого, банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок № НОМЕР_1 та зобов`язується здійснювати за ним операції згідно діючого законодавства України. Відповідно до платіжного доручення № 77 від 05.06.2014, ОСОБА_1 на вказаний рахунок зараховано кошти у розмір 40342,72 грн. Згідно виписки відділення № 4 ПАТ «Старокиївський банк» /321477/, станом на 08.07.2014, вихідний залишок на рахунку позивача складає 30317,58 грн.

Частина друга статті 38 Закону № 4452-VI (в редакції, чинній на дату укладення договору банківського вкладу), визначає, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: 1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; 2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; 3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; 4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 5) договори (правочини) з пов`язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Згідно з частиною третьою вказаної статті, договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов`язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI, в редакції, чинній з 11 липня 2014 року, Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа, дійсно, наділена правом перевірки вчинених (укладених) банком правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема, щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Колегія суддів зазначає, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його Уповноважена особа чи банк, передусім, не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до Закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI), незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін, у силу вимог Закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України, не можуть бути застосовані Уповноваженою особою Фонду, при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15.

Відповідно до наказу від 29.08.2014 № 61, Уповноваженою особою Фонду, з урахуванням рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2014 № 188/14, було визнано нікчемними правочини та транзакції згідно переліку, в тому числі, і правочин позивача. (а.с. 28)

Разом з тим, колегія суддів враховує, що вищевказаний наказ, та повідомлення про нікчемність правочину, всупереч приписам чинного законодавства, не містить посилань на конкретні підстави, визначені статтею 38 Закону № 4452-VI, в редакції, чинній на час укладення договору банківського вкладу, з якими відповідач пов`язує нікчемність правочинів позивача. Крім того, Фонд або його Уповноважена особа, за загальним правилом, не може посилатися на неправомірні або оспорювані дії працівників банку під час оформлення договірних відносин з клієнтами та виконання такими працівниками умов цих договорів для обґрунтування наявності підстав для застосування положень частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Такі неправомірні або оспорюванні дії клієнта або працівника установи, повинні доводитися в порядку, зокрема, кримінального провадження, рішення в якому, відповідно до приписів КАС України, є обов`язковими для адміністративних судів. Слід констатувати, що на час розгляду даного спору в суді апеляційної інстанції, стороною відповідачів не було надано жодного належного доказу причетності позивача до незаконних дій з коштами на рахунку. У матеріалах справи наявна відповідь Головного слідчого управління МВС України від 05.12.2014 № 13/2/2-24104 на адвокатський запит, у якому повідомлено про хід кримінального провадження № 0000367 та зазначено, що Головним слідчим управлінням не проводиться досудове розслідування щодо вкладника банку, зазначеного в запиті, на час відповіді, не встановлено причетність ОСОБА_1 до вчинення кримінальних правопорушень. (а.с. 38)

У випадку встановлення відповідним судовим рішенням у межах кримінального провадження обставин, які свідчать про нікчемність укладеного особою з банком правочину, Уповноважена особа не позбавлена права у відповідності до положень чинного законодавства подати до Фонду додаткову інформацію про зменшення кількості вкладників, а також, застосувати наслідки нікчемності такого правочину.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником у розумінні приписів ст. 2 Закону № 4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ «Старокиївський банк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому, позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом, на підставі статті 26 Закону №4452-VI. При цьому, відповідачами не наведено належних правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Отже, позивач є особою, який набув право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Старокиївський банк» за рахунок Фонду.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 802/351/16-а.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині того, що рішення суб`єкта владних повноважень щодо віднесення правочинів до нікчемних є чинним та позивачем не в даній справі оскаржується, з огляду на таке.

Згідно із частинами 1, 2, 10 статті 38 Закону №4452-VI Фонд (Уповноважена особа Фонду), зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 вказаного Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) Закону. При виявленні нікчемних правочинів, Фонд, його Уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до Закону, а не наказу чи рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону, незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення Уповноваженої особи не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018, № 910/24198/16 від 16.05.2018, № 819/353/16 від 04.07.2018.

Оскільки рішення про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, таке рішення не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому, не можуть порушуватися будь-які права таких осіб внаслідок його прийняття. Таким чином, зазначення судом про неоскарження наказу про визначення нікчемним правочину в даному спорі є помилковим, оскільки права позивача не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами цього банку, як юридичної особи. Отже, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо його оскарження.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ зазначеного Положення, протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що належним способом захисту права позивача є зобов`язання Уповноваженої особи Фонду включити інформацію про позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно з договором від 05.06.2014 та направити такий перелік до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Стосовно посилань на постанову Правління Національного банку України, яка забороняла банку, як проблемному, проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб, колегія суддів зазначає, що вказана постанова стосується встановлення вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів, а також становить банківську таємницю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.07.2015 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Л.О., ПАТ «Старокиївський банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк», включити інформацію про ОСОБА_1 , до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Старокиївський банк», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно договору банківського рахунку № 5243 від 05.06.2014 та направити перелік до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко