Справа № 440/665/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

10 грудня 2019 року

справа №440/665/19

адміністративне провадження №К/9901/31850/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у складі суддів Мінаєвої О.М., Бегунца А.О., Макаренко Я.М.

у справі № 440/665/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 листопада 2018 року № про застосування штрафу за порушення строку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у сумі 1 221 534,75 грн, з мотивів безпідставності його прийняття.

15 липня 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд рішенням (суддя Слободянюк Н.І.) відмовив у задоволенні позову, висновуючись з правильності висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, наслідком чого є притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу, а тому податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2018 року № винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

16 жовтня 2019 року Другий апеляційний адміністративний суд скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення податкового органу від 16 листопада 2018 року №, з мотивів недоведеності податкових правопорушень, зумовленим тим, що висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57, статті 257 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи.

У листопаді 2019 року податковий орган подав касаційну скаргу до Верховного Суду в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, відповідач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування касаційної скарги відповідач, зокрема посилається на неналежне використання судом апеляційної інстанцій висновків експертизи, проведеної в межах цієї судової справи.

19 листопада 2019 року Верховний Суд ухвалою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, витребував справу №440/665/19 з Полтавського окружного адміністративного суду.

04 грудня 2019 року на адресу Суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу податкового органу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

28 листопада 2019 року справа №440/665/19 надійшла до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 22 жовтня 2018 року податковим органом проведено камеральну перевірку Договору про спільну діяльність від 24 грудня 1997 року №999/97 - уповноважена особа НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" з питання дотримання граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу за ІІІ квартал 2015 року, за результатом якої складено акт № 9555/16-31-52-12-21 від 22 жовтня 2018 року (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено несвоєчасну сплату позивачем частини узгоджених податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за ІІІ квартал 2015 року в сумі 6107673,80 грн. Граничний строк сплати настав 19 листопада 2015 року, тоді як фактично сплачено платіжним дорученням №2 від 15 лютого 2018 року - 19 лютого 2018 року, тобто із затримкою на 823 календарних дні.

16 листопада 2018 року керівником податкового органу на підставі висновків акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 20 % у сумі 1 221 534,75 грн за порушення пункту 57.1 статті 57, пункту 257.5 статті 257 Податкового кодексу України на підставі статті 126 цього кодексу.

Суди попередніх інстанцій здійснили системний аналіз положень пункту 49.18 статті 49, статей 251-258 Податкового кодексу України, який серед іншого зумовив висновок про те, що сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків, до 01 січня 2016 року положення статті 257 Податкового кодексу України були викладені в іншій редакції, згідно з пунктами 257.1, 257.4, 257.5 цієї статті базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Суд першої інстанції установив, що позивач не подавав податкову декларацію з рентної плати за ІІІ квартал 2015 року з тієї причини, що форму такої декларації затверджено лише 17 серпня 2015 року наказом Міністерства фінансів України №719, який набрав чинності 29 вересня 2015 року.

Водночас, позивач за рекомендацією ДФС України, викладеною у листі від 29 січня 2015 року № 2703/7/99-99-15-04-02-17 "Про особливості справляння рентної плати у 2015 році", подав до Лохвицької ОДПІ за ІІІ квартал 2015 року податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин № 31 (по Рудівсько-Червонозаводському родовищу) та податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин № 32 (по Глинсько-Розбишівському родовищу) за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України N 1000 від 17 вересня 2012 року "Про затвердження форм податкових розрахунків з плати за користування надрами", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 жовтня 2012 року за №1732/22044, де у рядку 8 додатку 1 до податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ квартал 2015 року № 31 платником самостійно визначено суму податкового зобов`язання - 482 124 077,82 грн (реєстраційний № ) по Рудівсько-Червонозаводському родовищу, а у рядку 8 додатку 1 до податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ квартал 2015 року № 32 платником самостійно визначено суму податкового зобов`язання - 2 247 560,70 грн.

Суди попередніх інстанцій також установили, що позивач сплачував узгоджені податкові зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ квартал 2015 року в загальній сумі 484 371 638,52 грн (з урахуванням авансових внесків, платіжними дорученнями від 28 липня 2015 року № 137 (призначення платежу "авансовий внесок з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за липень 2015 року"), від 28 серпня 2015 року № 168 (призначення платежу "авансовий внесок з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за серпень 2015 року"), від 30 вересня 2015 року № 223 (призначення платежу "авансовий внесок з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за вересень 2015 року"), від 17 листопада 2015 року № 257 (призначення платежу "рентна плата за користування надрами для видобування природного газу за 3 квартал 2015 року"). Іншими платіжними дорученнями від 28 жовтня 2015 року № 238, від 25 листопада 2015 року № 282 та від 24 грудня 2015 року № 392 здійснювалася сплата авансових внесків за жовтень 2015 року, листопад 2015 року та грудень 2015 року відповідно.

Відповідно до пояснень відповідача сплачені позивачем суми зараховувалися податковим органом в рахунок погашення податкового боргу, який мав місце в 2015-2018 роках та відображений в інтегрованих картках платника, згідно з черговістю його виникнення.

Оцінюючи вказані обставини, суд апеляційної інстанції висновувався з того, що посилаючись в акті перевірки на вимоги пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, податковий орган зобов`язаний був навести в цьому акті обґрунтовані відомості про проведені ним зарахування, відображені ним в інтегрованих картках платника, які б вказували, яким чином утворився спочатку залишок податкової заборгованості в сумі 20 934 980,25 грн та станом на день сплати (19 лютого 2018 року) - залишок з сумі 6 107 673,80 грн за податковим розрахунком № від 04 листопада 2015 року, яким задекларовано грошові зобов`язання в сумі 482124077,82 грн. Всупереч цьому, відповідач в акті перевірки обмежився лише посиланням на акт попередньої перевірки від 17 січня 2018 року № 385/16-31-12-11-30/403739509.

Крім того, суд апеляційної інстанції установив, що Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 28 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, у справі №826/13980/18 скасовані податкові повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 року № , № , № , № про сплату штрафів на підставі статті 126 Податкового кодексу України в розмірі 20 % на загальну суму 177 762 639,87 грн за затримку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, винесені на підставі акта перевірки від 17 січня 2018 року № 385/16-31-12-11-30/403739509.

Висновуючись на аналізі положень пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, зазначені судові рішення свідчать про те, що грошові зобов`язання, визначені вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями є неузгодженими та, як наслідок, до моменту узгодження не можуть впливати на зміну розміру грошових зобов`язань платника податків, які належить сплатити.

Суд визнає, що відсутність узгоджених податкових зобов`язань внаслідок скасування в судовому порядку податкових повідомлень - рішень податкового органу доводить відсутність обов`язку їх сплати та унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій внаслідок відсутності об`єкта (бази) такого застосування.

Суд апеляційної інстанції установив, що позивачем задекларовані суми погашені грошовими коштами на зальну суму 342688178,76 грн платіжними дорученнями від 19 листопада 2015 року № 257 на суму 19773753,08 грн, від 25 листопада 2015 року № 282 на суму 161457212,84 грн та від 30 грудня 2015 року № 392 на суму 161457212,84 грн. Також зменшення задекларованої суми відбулося за рахунок подання 10 жовтня 2016 року уточнюючих розрахунків та податкових декларацій з плати за користування надрами для видобування корисних копалин на зменшення в сумі 141 683 459,80 грн, а саме: уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) за серпень 2014 року за реєстраційним номером № , згідно з яким зменшується податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) на суму 26626749,56 грн, 8939848,63 грн та 202200,57 грн; уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) за вересень 2014 року за реєстраційним номером № , згідно з яким зменшується податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) на суму 28212584,59 грн, 9800438,78 грн та 210487,05 грн; розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) за жовтень 2014 року за реєстраційним номером № , згідно з яким зменшується податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) на суму 25223597,90 грн, 10302324,74 грн та 238204,23 грн; уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) за листопад 2014 року за реєстраційним номером № , згідно з яким зменшується податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини (природний газ) на суму 26942873,59 грн, 10259327,63 грн та 213009,51 грн.

Надаючи оцінку цим обставинам, суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23 січня 2018 року у справі № 810/2108/16, від 13 лютого 2018 року у справі № 803/1156/17 від 12 червня 2018 року у справі №822/2198/17, від 23 червня 2018 року у справі № 820/2508/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 824/95/18-а, від 25 квітня 2019 року у справі №826/19068/16. Суд дотримується усталеної правової позиції, за якою при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як нарахування (застосування) штрафної санкції залежить від суми погашеного податкового боргу та від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Враховуючи викладене та оцінюючи висновок судово-економічної експертизи від 08 лютого 2019 року №16, складений судовим експертом ТОВ "Бюро судово-економічної експертизи та аудиту "І.В.А." Скриль Н .В ., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про своєчасність здійснення Товариством сплати узгоджених податкових зобов`язань із рентної плати за користування надрами для видобування природного газу, з огляду на остаточне погашення суми податкової заборгованості за ІІІ квартал 2015 року в жовтні 2016 року з урахуванням подання уточнюючих декларацій.

Твердження податкового органу в касаційній скарзі, що висновками експертизи не спростовано наявність у позивача податкового боргу з рентної плати є неприйнятними, з огляду на обсяг досліджених під час судової експертизи документів в розрізі кожного податкового періоду з урахуванням стану обліку податкового органу.

Доводи касаційної скарги зводяться до перелічення податковим органом інформації, яка міститься в ІКП позивача як платника податків, що за своєю суттю є фактичною обставиною, оцінка та переоцінка якої знаходиться за межами повноважень суду касаційної інстанції.

Досліджені судами попередніх інстанцій декларації, уточнюючі розрахунки тощо не підтверджують податкове правопорушення (несвоєчасність сплати позивачем рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за ІІІ квартал 2015 року), факт своєчасної сплати повної суми податку, задекларованої позивачем, встановлений судом та підтверджений платіжними дорученнями та наданими уточнюючими розрахунками. Правомірність погашення відповідачем заборгованості платника податків за попередні періоди за рахунок поточних платежів не доведена податковим органом. Посилання відповідача в касаційній скарзі на інформацію відображену в ІКП платника рентної плати - Товариства щодо нарахування штрафів на підставі податкових повідомлень-рішень від 07 лютого 2018 року № , № , № , № є безпідставними та спростовуються висновками суду апеляційної інстанції, згідно з яким вказанні рішення податкового органу скасовані у судовому порядку, а тому грошові зобов`язання є неузгодженими (справа №826/13980/18). Оцінка даних ІКП виходить за межі касаційного перегляду.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що податковий орган не довів правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно спірних правовідносин, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 440/665/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: І. А. Гончарова

І. Я. Олендер