Справа № 440/4267/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4267/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І.,

розглянув у порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років від 09.08.2019 №81;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняти рішення про призначення з 02.08.2019 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного рішення внаслідок наявності усіх необхідних підстав для призначення пенсії за вислугу років, зокрема, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.11.19 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

02.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 81 від 09.08.2019 їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років незалежно від віку (25 років 6 місяців станом на 31.12.2015).

Позивач не погодилася із вказаним рішенням та оскаржила його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно пункту 2.1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Згідно пункту «е» статті 55 цього Закону в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015р. не менше 25 років та після цієї дати - з 01.04.2015р. по 31.03.2016р. - не менше 25 років 6 місяців, з 01.04.2016р. по 31.03.2017р. не менше 26 років.

До досягнення 55-річного віку, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які в період до 01.01.2016р. мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років 6 місяців.

До внесення зазначених змін право на пенсію за вислугу років мали працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тобто, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII у статті 55 пункті "е" в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і", а також доповнено абзацами 12 - 25.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року по справі № 1-13/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII.

У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону N 1788 зі змінами, внесеними Законом N 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону N 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону N 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі № 1-13/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, суд дійшов висновку, що позивач з 04.06.2019 року наділений правом на отримання пенсії за вислугу років виходячи зі спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначення пенсії за вислугу років за пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

Зокрема, до зазначеного переліку належать лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, амбулаторно - поліклінічних закладах та інших закладах.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 у період з 04.04.2002 по 01.07.2019 року працювала на посадах у закладах охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. З урахуванням зарахування стажу роботу у подвійному розмірі у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" спеціальний стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії складає понад 30 років.

Наявність спеціального стажу позивача також підтверджується довідками № 202 від 17.07.2019, № 03-21/2041від 19.07.2019, №03-19/33 від 17.07.2019, № 1361 від 23.07.2019, № 1404 від 31.07.2019.

Наявність зазначеного спеціального стажу на момент звернення до відповідача із заявою 02.08.2019 відповідачем не заперечується і навіть частково підтверджується. Водночас, вимога щодо необхідності досягнення 55 річного віку з огляду на вищезазначене рішення Конституційного Суду України у справі № 1-13/2018 у законодавстві відсутня.

За таких обставин рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років від 09.08.2019 №81 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно заявлених до відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

За приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат визначено, що 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 31.10.2019 (а.с. 21-23), акт виконаних робіт від 06.11.2019 (а.с. 24), ордер адвоката від 06.11.2019 (а.с. 30), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 26), квитанцію про оплату послуг адвоката від 06.11.2019.

Надаючи оцінку зазначеним документам суд вважає їх такими, що не відповідають вимогам частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Так, наданий суду акт виконаних робіт від 06.11.2019 містить лише загальну вартість наданих послуг і не містить їх детального опису (розрахунку витраченого адвокатом часу, вартості години роботи тощо).

За таких обставин витрати позивача на правничу допомогу не обґрунтовані належними доказами, внаслідок чого не підлягають відшкодуванню з відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно з приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768,40 грн підлягає стягненню з відповідача.

На підстав вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 250, 255, 257, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ( вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсію за вислугу років від 09.08.2019 №81.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 02.08.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя К.І. Клочко