Справа № 816/2861/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2019 року

Київ

справа №816/2861/13-а

касаційне провадження №К/9901/27799/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2015 (суддя Молодецький Р.І.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2015 (головуючий суддя - Донець Л.О., судді: Мельнікова Л.В., Бартош Н.С.) у справі № 816/2861/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.01.2013 № /9.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 05.08.2015 адміністративний позов задовольнив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28.09.2015 залишив судове рішення суду першої інстанції без змін.

Кременчуцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2015 і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 14.1.37 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, статті 3 Господарського кодексу України, статтей 7, 9, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на неповному наданні оцінки обставинам справи, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кременчуцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» з питань перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2012 року, яке виникло за рахунок від`ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалося у вересні 2012 року, результати якої оформлено актом від 29.12.2012 № 5833/15-507/35713283.

Зазначеним актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що призвело до завищення у податковій звітності за жовтень 2012 року (з урахуванням уточнюючої податкової декларації):

від`ємного значення з податку на додану вартість (рядок 19 декларації) за жовтень 2012 року в сумі 17245106,00 грн.;

бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (рядок 23.1 декларації) за жовтень 2012 року в сумі 16408886,00 грн.;

залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації) за жовтень 2012 року в сумі 82346956,00 грн.

На підставі зафіксованих в акті перевірки висновків податкового органу про вчинення позивачем вказаних порушень відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.01.2013 № /9 про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 16408886,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 8204443,00 грн.

В обґрунтування фактичних підстав для прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії відповідач посилався на те, що діяльність позивача заснована на меті отримання податкової вигоди шляхом відшкодування податку на додану вартість без фактичної сплати такого податку до бюджету, оскільки з аналізу податкової звітності позивача вбачається збитковий характер господарських операцій.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, визначено статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.3. статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Правило переносу від`ємного значення попереднього звітного періоду означає, що в звітному податковому періоді у платника податку може виникнути право на бюджетне відшкодування, але платник податку може отримати лише ту частину, яка буде дорівнювати сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам товарів (послуг), незалежно від того, у якому із попередніх звітних періодів придбано товар, сформовано податковий кредит та фактично отримано товар.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у ситуації, що розглядається, під час перевірки податковий орган не досліджував господарських операцій та не встановлював порушень позивачем вимог пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України при обчисленні від`ємного значення та заявленні бюджетного відшкодування, зокрема, не посилався на несплату податку на додану вартість, нарахованого у зв`язку з придбанням активів.

Фактично податковий орган ставить під сумнів право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, посилаючись на ведення підприємством збиткової діяльності, що свідчить про формування Товариством з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» податкового кредиту у попередніх звітних періодах за наслідками господарських операцій, вчинених за відсутності розумної економічної мети, тобто поза межами господарської діяльності.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Зі змісту наведених законодавчих приписів вбачається, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності.

За визначеннями, наведеними підпунктами 14.1.36, 14.1.37 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; господарська діяльність гірничодобувного підприємства з видобування корисних копалин для цілей розділу XI цього Кодексу - діяльність гірничодобувного підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин.

За змістом статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З огляду на викладене, господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати доход від конкретної операції.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування, судові інстанції встановили, що правомірність формування податкового кредиту позивачем у попередніх звітних періодах підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та їх спрямованість на використання у межах господарської діяльності по промисловій розробці Єристівського родовища залізної руди згідно з відповідними дозвільними документами (ліцензія серії АВ № 513806, видана Міністерством регіонального розвитку та будівництва України 26.02.2010, дозвіл на виконання будівельних робіт №К157-10, виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 20.12.2010, спеціальний дозвіл на користування надрами від 27.08.2002 №2768, виданий Міністерством охорони навколишнього природного середовища, акт про надання гірничого відводу, виданий 09.02.2010 №1652 Державним комітетом України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду).

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій заявлене позивачем у податковій декларації за жовтень 2012 року (з урахуванням уточнючої податкової звітності) бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 16408886,00 грн., правомірність декларування якого оскаржується у цій справі, сформоване за рахунок зменшеного за податковим повідомленням-рішенням від 16.01.2013 №/7, прийнятим на підставі акта перевірки від 26.12.2012 № 5761/15-507/35713283, від`ємного значення за вересень 2012 року в сумі 98775842,00 грн.

Вимоги про скасування вказаного податкового повідомлення-рішення були предметом позову в справі № 816/2860/13-а.

Так, згідно з інформаційними ресурсами Єдиного державного реєстру судових рішень, право на доступ до яких згідно з частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262 IV мають судді, судом касаційної інстанції з`ясовано, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2016, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.01.2013 № /7. У свою чергу, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 вказані судові рішення залишені без змін (касаційне провадження К/800/29700/16).

Отже, скасування податкового повідомлення-рішення від 16.01.2013 №/7 виключає виникнення у позивача обов`язку відобразити в податковому обліку визначене у такому акті індивідуальної дії до зменшення суму від`ємного значення.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість задоволення позовних вимог є правильними.

З огляду на зазначене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2015 у справі № 816/2861/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк