Справа № 1.380.2019.004330
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 грудня 2019 року

Київ

справа №1.380.2019.004330

адміністративне провадження №К/9901/33264/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.004330 за позовом ОСОБА_1 до Судді Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича, секретаря судового засідання у справі №800/427/17 (П/9901/369/16) провадження №11-1231заі18 ОСОБА_2 про визнання дій і бездіяльності посадових осіб протиправними та про зобов"язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до судді Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича, секретаря судового засідання у справі №800/427/17 (П/9901/369/16 ) провадження №11-1231заі18 ОСОБА_2 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність головуючого судді Великої Палати Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича, а саме не виконання ним своїх обов`язків по контролю за оформленням протоколу судового засідання від 02.04.2019 у справі №800/427/17 (П/9901/369/16) провадження №11-1231заі18;

визнати протиправною бездіяльність секретаря судового засідання Сергійчук Лілії Юріївни, а саме не виконання нею своїх обов`язків по внесенню в протокол судового засідання від 02.04.2019 у справі №800/427/17 (П/9901/369/16) провадження №11-1231заі18 чотирьох ухвал, які були постановлені Великою Палатою Верховного Суду без виходу в нарадчу кімнату;

визнати протиправними дії головуючого судді Великої Палати Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича, а саме свідоме ігнорування ним прав позивача, як учасника судового процесу та не виконання ним своїх обов`язків, як головуючого судді у судовому процесі, який повинен був забезпечити розгляд клопотання від 01.04.2019 № 6-4 та прийняття ухвали по цьому клопотанню;

зобов`язати секретаря судового засідання Сергійчук Лілію Юріївну переоформити протокол судового засідання від 02.04.2019 у справі №800/427/17 (П/9901/369/16) провадження №11-1231заі18 у відповідності до вимог чинного законодавства, а суддю Верховного Суду Князева Всеволода Сергійовича проконтролювати правильність оформлення цього протоколу;

забезпечити присутність у судовому засіданні судді Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича та зобов`язати його дати пояснення і вибачення за образу честі і гідності позивача.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича, секретаря судового засідання у справі №800/427/17 (П/9901/369/16 ) провадження №11-1231заі18 ОСОБА_2 про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування суд першої інстанції зазначив, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 1.380.2019.004330 повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України з огляду на те, що скаржник у встановлений судом строк не усунув недоліки апеляційної скарги, яку було залишено без руху.

Не погоджуючись із зазначеними ухвалами судів попередніх інстанції ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 328 КАС України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини 1 статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, законодавством визначено, що обов`язковою умовою для реалізації такою особою права на касаційне оскарження є перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

Скаржником, подано касаційну скаргу на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 1.380.2019.004330 повернуто скаржнику.

Тобто ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року не було переглянуто в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не переглядалося, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

Також, у касаційній скарзі ОСОБА_1 предметом оскарження визначено ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року про повернення апеляційної скарги.

Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до таких висновків.

ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 1.380.2019.004330.

Одночасно з поданням апеляційної скарги скаржником заявлялося клопотання клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на частину 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір". Просив суд врахувати його матеріальний стан.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 1.380.2019.004330 залишено без руху. Встановлено десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом надіслання до Восьмого апеляційного адміністративного суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1921 грн 00 коп.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору суд апеляційної інстанції виходив з того, що апелянт доказами долученими до апеляційної скарги не підтвердив та не обґрунтував неможливість сплати ним суми судового збору.

На виконання вимог вказаної ухвали скаржник подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги до якої долучив квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1152,60 грн, який є меншим від розміру встановленого законом та вказаного в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху. При цьому, скаржник вважав, що суддя допустив помилку при визначенні розміру необхідного для сплати судового збору.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із невиконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в частині сплати судового збору.

За змістом пункту 1 частини 5 статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, в установлений судом строк, вона повертається позивачеві.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків скарги, вірно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Щодо доводів скаржника в частині незгоди з позицією суду апеляційної інстанції про нарахований розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги, Верховний Суд зазначає наступне.

Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2019 року становить 1921 грн. Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, відповідно до якої, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, суд апеляційної інстанції вірно визначив ставку судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги у розмірі 1921,00 грн.

Щодо доводів скаржника в частині незгоди з позицією суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для звільненні його від сплати судового збору, Верховний Суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частин 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд, що вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги), встановивши за результатом розгляду відповідного клопотання наявність установленої законом підстави для зменшення тягаря несення судових витрат та дійшовши висновку про необхідність реалізації такого свого права, самостійно, зважаючи на наявні обставини, визначає спосіб зменшення цього тягаря. Визначення способу зменшення тягаря несення судових витрат є прерогативою (виключним правом) відповідного суду.

З наведеного вбачається, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Суд касаційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої цієї ж статті у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині 3 статті 328 КАС України, який включає й ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.004330 за позовом ОСОБА_1 до Судді Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича, секретаря судового засідання у справі №800/427/17 (П/9901/369/16) провадження №11-1231заі18 ОСОБА_2 про визнання дій і бездіяльності посадових осіб протиправними та про зобов"язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

О.В. Калашнікова

В.М.Соколов

Судді Верховного Суду