Справа № 520/9720/19
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2019 р. Справа № 520/9720/19
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 по 2019 рік у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас, - протиправними;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.05.2013 по 15.03.2019 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.05.2013 по 15.03.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2017 року по 2019 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ. Зазначив, що положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Крім того, відповідачем також не було здійснено нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 2013 по 2019 роки.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач послався на те, що позивач до своїх прямих начальників з питання грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій не звертався, також позивач був ознайомлений з аркушом бесіди і претензій до відповідача не мав, що підтверджується його власним підписом у аркуші бесіди. На момент звільнення з військової служби з позивачем були проведені всі розрахунки відповідно нормативно-правових документів. Грошова компенсація за невикористані 4 дні основної відпустки була виплачена відповідно до рапорту позивача (вх.№674 від 15.03.2019 року).

Щодо виплати індексації грошового забезпечення з 01.05.2013 по 15.03.2019 позивачу зазначив, що позивачу протягом проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 проводилось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення згідно Закону України 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Позивачу з березня 2018 року індексація грошового забезпечення не проводилась (довідка командира в/ч НОМЕР_1 від 20.05.2019 року №824) у зв`язку з тим, що збільшився його посадовий оклад та його збільшене грошове забезпечення перевищило суму індексації, яку він отримував до цього і базовим місяцем для нарахування йому індексації став березень 2018 року. З квітня 2018 року по 15 березня 2019 року індексація позивачу не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку з тим, що величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), з 01.08.1993 року по 15.03.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується аркушем бесіди від 28 вересня 2018 року.

Згідно копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2019 № 40, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 15.03.2019 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 08.12.2017 року.

Як підтверджено матеріалами справи, 19.06.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив: 1) виплатити різницю недоотриманої компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 1 598,53 грн.; 2) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій за 2017 - 2019 роки; 3) нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені починаючи з 15.03.2019 року по час проведення з позивачем остаточного розрахунку.

Листом №1131 від 15.07.2019 військовою частиною НОМЕР_1 позивачу, зокрема, відмовлено у наданні компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки з підстав не набуття ним права на отримання даної відпустки у зв`язку з відсутністю його звернення з рапортом під час проходження військової служби щодо надання такої відпустки та виплати компенсації за неї, яка не є обов`язковою, а надається за бажанням.

Не погодившись із такою відмовою відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

З приводу позовних вимог щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 по 2019 роки у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом ст. 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У відповідності до ст. 16-1 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Приписами ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У відповідності ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно ст. 1 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2019 № 40 наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 року у зразковій справі №620/4218/18.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд зауважує, що відповідачем під час розгляду справи не надано будь яких інших належних доказів на підтвердження наявності законних підстав для ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.

Однак суд зазначає, що оскільки право на додаткову відпустку у позивача виникає з моменту отримання статусу учасника бойових дій, то право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у позивача виникає з моменту отримання ним статусу учасника бойових дій.

Як зазначалося судом раніше та підтверджено матеріалами справи, 08.12.2017 року позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , що підтверджується копією посвідчення такого посвідчення. Отже, право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у позивача виникає з 08.12.2017 року.

Згідно копії довідки військової частини НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 щодо виплати позивачу основних та додаткових видів грошового забезпечення (Вих. №824 від 20.05.19), в період проходження військової служби позивачу не було виплачено грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій. Доказів її виплати відповідачем до суду також не надано.

За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 по 2019 рік у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

З приводу позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.05.2013 по 15.03.2019 року, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Стаття 3 даного Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачає, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно ч. 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Як передбачено ч.4 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно п. 5. Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно п.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Суд звертає увагу на те, що на офіційному сайті Урядового кур`єру публікується індекс споживчих цін. Згідно інформації із зазначеного сайту індекс споживчих цін за період з травня 2013 року по квітень 2014 року не перевищував поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотка, отже відповідач правомірно не нараховував індексацію позивачу за вказаний період. ( ОСОБА_2

Позивач просить суд зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення з 01.05.2013 року по 15.03.2019 року.

Відповідач разом з відзивом на позов надав до суду довідку від 28.10.2019 року № 1679 про нараховану та виплачену ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, згідно якої військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено позивачу індексацію за період з 01.05.2014 року до 31.12.2015 року, а також з грудня 01.12.2018 року по 15.03.2019 року в сумі 10 078,25 грн.

Судом встановлено, що відзив на позов разом з доданими до нього документами, зокрема, довідкою військової частини від 28.10.2019 року № 1679 про нараховану та виплачену ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, відповідачем надіслано на адресу позивача рекомендованою кореспонденцією 29.10.2019 року.

Згідно роздруківки із офіційного сайту Укрпошти за посиланням https://post-tracker.info/search?utf8=%E2%9C%93&code=789, 04.11.2019 року позивач особисто отримав відзив з додатками (відправлення за номером 789).

Проте, жодної відповіді на відзив або заперечень з приводу часткового нарахування та виплати йому військовою частиною індексації грошового забезпечення, ОСОБА_1 до суду не надано.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що з березня 2018 року індексація грошового забезпечення позивача не проводилась зі збільшенням його посадового окладу та його грошове забезпечення перевищило суму індексації, яку він отримував до цього і базовим місяцем для нарахування йому індексації став березень 2018 року, з квітня 2018 року по 15 березня 2019 року індексація позивачу не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку з тим, що величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка, так як докази на підтвердження зазначеного в матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду також не надані.

Належних та допустимих доказів щодо підтвердження виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.05.2013 року по 30.04.2014 року та з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року відповідачем не було надано.

З огляду на викладене та враховуючи часткову виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.05.2013 року по 30.04.2014 року та з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.05.2013 року по 30.04.2014 року та з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 по 2019 рік у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.05.2013 року по 30.04.2014 року та з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.05.2013 року по 30.04.2014 року та з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.