Справа № 240/7093/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7093/19

Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

03 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача: Фаранджов Ельман Наріман огли,

представника позивача: Вольнюка В.В.,

представника позивача: Азізов Чингіз Абдула огли

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факт" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факт" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року ТОВ «Факт» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому просило:

- визнати таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Житомирській області від 11 квітня 2019 року №, згідно якого ТОВ «Факт» має сплатити за податковими зобов`язаннями 292893 грн. 15 коп. та за штрафними санкціями 73223 грн. 30 коп., а усього - 366116 грн. 40 коп.;

- визнати таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 квітня 2019 року № , згідно якого ТОВ «Факт» має сплатити за податковими зобов`язаннями 58578,63 грн. та за штрафними санкціями - 14644,67 грн., а усього - 73223,30 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач неправильно тлумачить текст листа уповноваженого органу Нідерландів та вказує, що компетентний орган Нідерландів не спростовує походження складових теплиці із ЄС, а навпаки зазначає, що ймовірно це складові повної теплиці.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.03.2019 відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку, з питань дотримання ТОВ «Факт» законодавства України з питань державної митної справи щодо обгрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями, за результатами якої складено акт №194/06-30-14-12/32702923.

Перевіркою встановлено такі порушення ТОВ «Факт»:

- ч.5 ст.280, ч.1 ст. 281, ч. 1 ст. 289 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI; ч.1 ст.29 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року; пунктів 3-4 статті 17 Протоколу №1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва», в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 292 893,15 грн, в тому числі: за МД №UA101090/2017/001954 від 21.06.2017 року на суму 40813,78 грн; за МД №UA101090/2017/002162 від 05.07.2017 року на суму 252079,37 грн;

- ч.5 ст.280, ч.1 ст. 281, ч. 1 ст. 289 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI; ч.1 ст.29 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року; пунктів 3-4 статті 17 Протоколу №1 щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва; пп. 190.1 ст.190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 58578,63 грн, в тому числі: МД №UA101090/2017/001954 від 21.06.2017 року на суму 8162,76 грн; за МД №UA101090/2017/002162 від 05.07.2017 року на суму 50415,87 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Житомирській області №, № від 11 квітня 2019 року.

Позивач не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що митними органами країни експорту проведено перевірку сертифікатів з перевезення товару EUR.1 Nr. А 00484820 від 28.06.2017 та EUR.1 Nr. AF 00484808 від 16.06.2017. При цьому експортер не підтвердив статус походження товарів, які є комплектуючими промислової теплиці Venlo тип 8.00, митне оформлення яких здійснено позивачем за МД №UA101090/2017/001954 від 21.06.2017 року та за МД №UA101090/2017/002162 від 05.07.2017 року, а тому відповідно не можуть вважатися такими, що походять з ЄС, відповідно до статті 2 розділу II Протоколу і Угоди.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковий кодексом України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (чинного на момент виникнення спірних відносин, далі ПК України), Митним кодексом України № 4495-VI від 13 березня 2012 року (чинного на момент виникнення спірних відносин, далі МК України), Закону України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» та Протоколу №1 - щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України).

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках (п.216.4 ст.216 ПК України).

Крім того, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу (ст.190 ПК України).

Датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (п.187.8 ст.187 ПК України).

Відповідно до ч.1 ст.271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, одним із видів мита є ввізне мито (п.1 ч.2 ст.271 МК України), яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України. (ст.272 МК України).

Пунктом першим частини 1 статті 276 МК України визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є зокрема для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема: у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України (ч.1 ст.289 МК України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.281 МК України, ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України (п.5 ст.280 МК України).

Однак, у відповідності до ст.281 МК України передбачені тарифні пільги (тарифні преференції).

Зокрема, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Поряд із цим, слід вказати, що країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару (ч.2-3 ст.36 МК України).

Враховуючи вищевикладене, основною умовою для застосування пільгової ставки ввізного мита є підтвердження країни походження товару.

Частиною третьою статті 43 МК визначено, що сертифікат про походження товару - це документ який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення.

Відповідно до частини восьмої, дев`ятої статті 43 МК у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 44 МК у разі ввезення товару на митну територію України, сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені МК.

Згідно з частиною першою статті 45 МК у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Відповідно до п.1 ст.29 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони вчиненої 21.03.2014 та 27.06.2014 в м.Брюсселі та ратифікованої Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року (далі - Угода). Кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди (далі - Графіки).

При цьому, частиною 1 статті 16 Протоколу №1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (далі Протоколу №1) вищевказаної Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

В свою чергу, сертифікат з перевезення товару EUR.1, зазначений в статті 16 цього Протоколу, має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (ч.1 ст. 17 Протоколу №1).

Експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR. 1, а також бланк заяви (ч. 2 ст. 17 Протоколу №1).

Більш того, експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (ч. 3 ст.17 Протоколу №1).

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу (ч. 4 ст. 17 Протоколу №1).

Так, судом встановлено, що на виконання вимог укладеного Контракту ТОВ «Факт» з німецькою фірмою «Clever Kunde GmbH» №2017/4/U від 27.04.2017 на митну територію України було ввезено товар, а саме теплицю промислову «VENLO 8.00».

Слід зазначити, що товар був ввезений двома партіями за двома митними деклараціями №UA101090/2017/001954 від 21.06.2017 року та за №UA101090/2017/002162 від 05.07.2017 року.

При цьому, на виконання умов Контракту продавець поставив на митну територію України товар, а покупець оплатив на умовах Контракту поставлений товар.

При митному оформлені товару для застосування тарифних преференцій ТОВ «Факт» подало до митних органів наступні документи:

- зовнішньоекономічний контракт №2017/4/U від 27.04.2017 (а.с.13-16);

- МД №UA 101090/2017/001954 від 21.06.2017 року (а.с.17-24);

- сертифікат EUR. 1 Nr. AF00484808 від 16.06.2017 року (а.с.114);

- інвойс №2017/06/01 від 14.06.2017 року (а.с.109);

- МД № UA101090/2017/002162 від 05.07.2017 року (а.с.25-29);

- сертифікат EUR. 1 Nr. AF00484820 від 28.07.2017 року (а.с.117);

- інвойс №2017/06/07 від 27.06.2017 року (а.с.123).

Як вбачається із акту перевірки, підставою для виникнення сумнівів щодо походження ввезеного позивачем товару стала інформація уповноваженого органу Нідерландів (листи від 18.05.2018 № BU117-460 та від 18.05.2018 № BU117-532) стосовно результатів перевірки зазначених вище сертифікатів EUR.1, що були подані ТОВ «Факт» для застосування тарифних преференцій зі сплати ввізного мита при оформленні товарів за МД №UA 101090/2017/001954 від 21.06.2017 року, МД № UA101090/2017/002162 від 05.07.2017 року.

Так, відповідач зазначає, що за результатами перевірки уповноваженим органом Нідерландів підтверджено видачу сертифікатів, проте експортер не зміг надати документи, що підтверджують статус преференційного походження з Європейського Союзу ввезених товарів. Тому, на думку відповідача, надані сертифікати не відповідають вимогам щодо достовірності й правильності.

Із вказаними доводами погодився і суд першої інстанції та прийняв рішення про відмову у задоволенні позов, оскільки експортер не підтвердив статус походження товарів, які є комплектуючими промислової теплиці Venlo тип 8.00, митне оформлення яких здійснено позивачем за МД №UA101090/2017/001954 від 21.06.2017 року та за МД №UA101090/2017/002162 від 05.07.2017 року, відповідно не можуть вважатися такими, що походять з ЄС, відповідно до статті 2 розділу II Протоколу і Угоди.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із вказаними висновками та зазначає, що із наданих листів уповноваженого органу Нідерландів від 18.05.2018 (а.с.101, 116) можна дійти висновку, що компетентний орган Нідерландів не спростовує походження складових теплиці із ЄС, а зазначає, що ймовірно це складові повної теплиці, а виробник підтверджує походження товару відвантаженого на ТОВ «Факт» 14.06.2017 та 27.06.2016 та повідомляє, що контрагент DEBETS SCHALKE є виробником теплиць «VENLO 8.00» в Європейському Союзі (а.с.185).

Зміст зазначених листів не містить посилання на наявність у митних органів обґрунтованих сумнівів щодо порядку оформлення товарів преференційного походження.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Сертифікати EUR. 1 Nr. AF00484808 від 16.06.2017 року та сертифікат EUR. 1 Nr. AF00484820 від 28.07.2017 року видані експортеру компанією Gaston Schul Customs DV у Венло від імені підприємства Clever Kunde GmbH (Німеччина) і саме вона несе відповідальність за достовірність інформації викладеної у такому. Як вбачається із наданих документів та положень, що регулюють порядок видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1, Товариство із заявами про видачу сертифікатів EUR.1 Nr. AF00484808 від 16.06.2017 року та EUR.1 Nr. AF00484820 від 28.07.2017 року не зверталось, ці сертифікати надано продавцем Gaston Schul Customs DV, а тому саме воно відповідальне за надання відомостей необхідних для підтвердження походження товару.

Слід зазначити, що ні сертифікати ні декларації не скасовані і є чинними.

Відтак, з досліджених судом першої інстанції документів чітко встановлено країну походження товару Нідерланди.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості того, що під час митного оформлення товарів, митний орган України мав сумніви з приводу відомостей щодо країни походження товарів або розбіжностей у відомостях про походження товару.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи не вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень про донарахування ПДВ та митних платежів не підтверджені належними та допустимими доказами, а отже є необґрунтованими.

Тому, податкові повідомлення-рішення від 11.04.2019 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідачем не доведено правомірність своїх рішень, в той час як позивачем обґрунтовано підстави для задоволення позовних вимог та спростовано доводи відповідача.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як з`ясовано з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 6590,09 грн., згідно квитанції №40816543 від 25.04.2019 та №40816605 від 25.04.2019 (а.с. 4) та за подання апеляційної скарги в сумі 9885 грн., згідно квитанції №44141601 від 05.09.2019 (а.с. 248), що в загальній сумі складає 16475,09 грн.

Отже, відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 16475,09 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволено на його користь в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факт" задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 11.04.2019 №, №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факт" судовий збір в розмірі 16475 (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн. 09 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 грудня 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.