Справа № П/811/3429/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2019 року м. Дніпросправа № П/811/3429/14

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Велта Трейдінг» та Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року (суддя Брегей Р.І., повний текст складено 12.11.2015р.) у справі №П/811/3429/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Велта Трейдінг» до Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и В :

ТОВ «Велта Трейдинг» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2014 №, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2013 року за основним платежем в розмірі 1814080 грн., штрафною (фінансовою) санкцією в розмірі 907 040 грн.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилався на те, що фактично єдиною підставою для зменшення підприємству суми бюджетного відшкодування стали висновки контролюючого органу про те, що до бюджету не було сплачено ПДВ, які приймали участь у визначенні суми бюджетного відшкодування.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення № від 28.04.2014 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування в розмірі 3996,50 грн., та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 454519,17 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач мав господарські правовідносини з двома різними суб`єктами господарювання, за рахунок чого ним було сформовано суму до відшкодування всього в сумі 1814080 грн., зокрема, по одному суб`єкту 3996,50 грн., а по іншому - 1810083,33 грн. Суд першої інстанції, визначивши про правомірність визначеного до відшкодування розміру бюджетного відшкодування в сумі 3996,50 грн., з огляду на доведений факт уплати позивачем даної суми в ціні отриманих послуг, прийшов до висновку про незаконність заявленого до відшкодування 1810083,33 грн., так як доказів оплати її в ціні товару чи до бюджету матеріали справи не містять. Щодо штрафної санкції, - суд скоригував її в бік зменшення, зауваживши про відсутність ознак повторності під час допущення позивачем порушень податкової дисципліни, а тому штраф має обраховуватись в обсязі 25 %.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просять: позивач скасувати постанову в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі; відповідач скасувати постанову в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що в розрахунку бюджетного відшкодування приймають участь як дані податкових зобов`язань платника податку, так і дані задекларованого податкового кредиту. У спірному випадку, як зазначав позивач, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, прийняв до уваги лише сформовані дані податкових зобов`язань з ПДВ та взагалі не дослідив обставин сплати позивачем ПДВ в ціні придбаних товарів, що свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на бюджетне відшкодування у сумі 3996,50 грн. З цього приводу відповідач вказував на те, що ТОВ «Велта Трейдинг» не мало право включати до розрахунку бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за грудень 2013 року суму ПДВ у розмірі 3996,50грн. по неоплаченій станом на 31.11.2013р. податковій накладній. Крім цього відповідач не погоджувався з висновками суду першої інстанції щодо невірного визначення контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50% від суми завищеного бюджетного відшкодування. З цього приводу відповідач вказував на те, що у спірному випадку контролюючим органом було встановлено повторність вчинення позивачем порушень, що у відповідності із ст..123 ПК України є підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій саме у розмірі 50 відсотків суми зменшеного бюджетного відшкодування.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року в задоволенні апеляційної скарги Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області відмовлено; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велта Трейдінг» задоволено; постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме: визнано протиправним та скасовано прийняте ОДПІ податкове повідомлення-рішення № від 28.04.2014.

Суд апеляційної інстанції, на противагу висновкам суду першої інстанції зазначив про наявність судового рішення в справі №П/811/2631/14, яке набрало законної сили 15.06.2015, та було об`єктом касаційного перегляду (ухвала Вищого адміністративного суду України від 01.03.2016), згідно якого підтверджено суму бюджетного відшкодування, яке заявлено позивачем в листопаді 2013 року, за рахунок господарських правовідносин, по яким в даній справі податковим повідомленням-рішенням таке бюджетне відшкодування було зменшено.

За наслідками розгляду касаційної скарги Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції суд касаційної інстанції виходив з такого.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції зазначив лише обставини, які встановлені судом першої інстанції. Зокрема, був зазначений договір про поставку нафтопродуктів, який укладений між позивачем та ТОВ ВКФ «Велта» №11/03-13 від 11.03.2013, сума від виконання становить 58100350,00 грн., в тому числі ПДВ 9683391,67 грн. із вказівкою про те, що він та похідні від нього документи відповідають Закону №996-XIV. Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що в період дії такого договору, а саме з березня по грудень 2013 року позивачем формувався податковий кредит та відображався в податкових деклараціях з ПДВ, за рахунок якого в січні 2014 року визначено розмір від`ємного значення та заявлено про повернення з бюджету 1855834,00 грн.

При цьому судом апеляційної інстанції, не надана належна оцінка правомірності висновків суду першої інстанції та доводів податкового органу про неправильне визначення позивачем розміру бюджетного відшкодування, яке заявлено в січні 2014 року, виходячи із наявності задекларованого від`ємного значення, показник якого був, ймовірно, сформований за рахунок реалізації договору укладеного між позивачем та ТОВ ВКФ «Велта» №11/03-13 від 11.03.2013, який не був реалізований у повному обсязі, оскільки позивач повернув ТОВ ВКФ «Велта» 44490733,00 грн., в тому числі ПДВ 7415122,17 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що окрім правочину позивача з ТОВ ВКФ «Велта», в звітному періоді здійснювались і інші господарські операції, про що свідчить сума бюджетного відшкодування, заявлена в січні 2014 року, які не досліджувались та не оцінювались судом.

Крім того, посилання суду апеляційної інстанції на судове рішення у справі №П/811/2631/14, яке переглядалось Вищим адміністративним судом України, де предметом спору було податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2014, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад 2013 року в розмірі 1543866,00 грн. (штрафна санкція - 771943), як на підтвердження протиправності оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення, так як в рамках даної справи також досліджувались відносини пов`язані із реалізацією договору №11/03-13 від 11.03.2013. В рамках справи № П/811/2631/14 спірним періодом був березень-листопад 2013 року, а в даній справі березень-грудень 2013 року; сума коштів, яка отримувалась позивачем в період з березня по листопад 2013 року (58100350,00 грн., в тому числі ПДВ 9683391,67 грн.) не відповідає сумі коштів яка була отримана ним з березня по грудень 2013 року (10860500,00 грн., в тому числі ПДВ 1810083,00 грн.).

Підсумовуючи наведене, суд касаційної інстанції вказав на те, що суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції не встановив фактичні обставини по справі в повному обсязі, прийнявши передчасну постанову про задоволення позову.

За наслідками нового розгляду справи, перевіривши, в межах доводів апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОДПІ в період з 20.03.2014 по 26.03.2014 проведено позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2013 року, за результатами якої складено акт №5/1502/37942409 від 02.04.2014.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 28.04.2014, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2013 року за основним платежем в розмірі 1814080 грн.,за штрафною (фінансовою) санкцією в розмірі 907040 грн., яке оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

Податковий орган в акті перевірки зазначив, що Товариство не мало права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за грудень 2013 року в сумі 1814080 грн., оскільки під час звірки даних, зазначених у розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2013 року, із даними первинних документів, що підтверджують факт оплати платником товарів, встановлено, що від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за листопад 2013 року виникло внаслідок повернення попередньої оплати від ТОВ ВКФ «Велта» за договором поставки товару - дизельного пального №11/03-13 від 11.03.2013, отже, за висновком відповідача, отримання товару від контрагента фактично не відбувалося.

Крім цього, в цю ж суму бюджетного відшкодування входить неправомірно нарахована позивачем сума податку на додану вартість в розмірі 3996,50 грн. за податковою накладною від 28.11.2013 року контрагента ІП «СЖС Україна» по договору надання послуг на суму 23979 грн., оскільки оплата за договором здійснена в грудні 2013 року.

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками нового розгляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 14.1.8 ПК України передбачено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків передбачено ст..200 ПК України.

За правилами п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із приписами статті 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

У відповідності до підпунктів 44.1 та 44.2 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон №996-XIV), підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини другої статті 3 Закону №996-XIV на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином, первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування від`ємного значення фінансового результату (витрат), наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

У спірному випадку контролюючим органом не заперечується реальність господарських операцій за наслідками яких позивачем сформовано данні бухгалтерського, податкового обліку та визначено фінансовий результат, не заперечується наявність належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій.

В той же час, зменшуючи суму бюджетного відшкодування на 1814080,0грн. контролюючий орган виходив з наступного.

Так, вказана сума бюджетного відшкодування складається із:

1. 1810083,33грн. від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за листопад 2013 року, яке виникло внаслідок повернення попередньої оплати від ТОВ ВКФ «Велта» за договором поставки товару - дизельного пального №11/03-13 від 11.03.2013.

Відсутність права на бюджетне відшкодування у сумі 1810083,33грн. контролюючий орган пов`язує з тим, що суми ПДВ по цим операціям фактично не були сплачені до Державного бюджету.

2. 3996,50грн. сума податкового кредиту за податковою накладною від 28.11.2013 року контрагента ІП «СЖС Україна» по договору надання послуг на суму 23979 грн., яка оплачена позивачем у грудні 2013 року.

Відсутність права на бюджетне відшкодування, на вказану суму, контролюючий орган пов`язував з тим, що суми ПДВ сплачені позивачем у цьому ж звітному періоді (грудень 2013 року), за який заявлено бюджетне відшкодування.

Щодо бюджетного відшкодування на суму 1810083,33грн., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ТОВ «Велта Трейдінг» (ТОВ «Торговий дім «Титан 2011») - Продавець в період з березня по грудень 2013 року здійснювало фінансово-господарську діяльність, в тому числі з контрагентом ТОВ ВКФ «Велта» (Покупець), з яким 11.03.2013 року укладено договір №11/03-13 щодо поставки товару - дизельного пального.

На виконання умов даного договору позивач отримав від контрагента на протязі з березня по вересень 2013 року попередню оплату за дизельне пальне на загальну суму 58 100 350 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 9 683 391,67 грн.

Після відмови від виконання договору поставки №11/03-13 від 11.03.2013 року, через зміну вартості товару, позивач повернув попередню оплату за дизельне паливо контрагенту ТОВ ВКФ «Велта», і відповідно до приписів ст.192 ПК України, здійснив коригування податкових зобов`язань, яке відобразив у рядку 8 податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року, та разом з додатком 1, який заповнений в розрізі контрагентів та розрахунків коригування до податкових накладних, направив до податкового органу.

Так з Декларації з податку на додану вартість позивача за звітний період 11 місяць 2013 року вбачається, що підприємством скориговано податкові зобов`язання з ПДВ у листопаді 2013 року на суму 1810083,0грн. у бік їх зменшення.

При цьому слід зазначити те, що суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з поверненням сум передоплати, позивач скоригувавши свій фінансовий результат, збільшив податковий кредит на 1810083,0грн.

Але такі висновки суду першої інстанції є безпідставними та спростовуються Декларацією з податку на додану вартість позивача за звітний період 11 місяць 2013 року, оскільки коригуючи податкові зобов`язання з ПДВ, у зв`язку з поверненням попередньої оплати, підприємство не збільшувало податковий кредит, а зменшувало податкові зобов`язання.

Таким чином зазначене коригування не вплинуло на структуру та розмір податкового кредиту, який декларувався підприємством. При цьому слід зазначити те, що контролюючим органом, за наслідками проведеної перевірки, не ставилось під сумнів правильність формування позивачем податкового кредиту.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та аргументами відповідача про те, що у відповідності із положеннями п.200.4 ст.200 ПК України бюджетному відшкодуванню підлягає лише та частина від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.

Але з цього приводу слід зазначити те, що фактично сплачені позивачем суми ПДВ у вартості придбаних товарів (робіт/послуг) відображені підприємством у складі податкового кредиту, відносно правильності формування та його розміру контролюючим органом заперечень висловлено не було.

При цьому в розрахунку бюджетного відшкодування приймають участь як дані задекларованого податкового кредиту так і дані задекларованих податкових зобов`язань.

Безперечно, коригування позивачем податкових зобов`язань у бік зменшення на суму 1810083,0грн., у зв`язку з поверненням попередньої оплати, вплинуло на розмір визначення від`ємного значення, яке заявлено позивачем до бюджетного відшкодування. Але правильність здійснення позивачем коригування податкових зобов`язань також не ставилося контролюючим органом під сумнів, враховуючи і те, що коригування податкових зобов`язань, у зв`язку з поверненням постачальником попередньої плати, у відповідності із вимогами ст.192 ПК України, є обов`язком платника податку.

Отже, встановивши зазначені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково вказав на відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування у сумі 1810083,0грн. через невірний висновок про віднесення підприємством до складу податкового кредиту 1810083,0грн., у зв`язку з поверненням попередньої оплати.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги позивача.

З приводу аргументів відповідача про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування у сумі 3996,50грн., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування, у вказаній сумі, контролюючий орган пов`язує з тим, що позивачем, при розрахунку від`ємного значення, яке заявлено до бюджетного відшкодування, включено суму ПДВ в розмірі 3996,50грн. за податковою накладною від 28.11.2013 року контрагента ІП «СЖС Україна» по договору надання послуг на суму 23979 грн., яка оплачена позивачем у грудні 2013 року.

Тобто, відсутність права на бюджетне відшкодування, на вказану суму, контролюючий орган пов`язував з тим, що суми ПДВ сплачені позивачем у цьому ж звітному періоді (грудень 2013 року), за який заявлено бюджетне відшкодування.

З приводу такої позиції контролюючого органу слід зазначити те, що відповідно до пп. «а» п.200.4 ст.200 ПК України бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.

В контексті вказаної норми права можливо дійти висновку про те, що «звітний період» це період, в якому заявлено бюджетне відшкодування.

Оскільки у спірному випадку бюджетне відшкодування позивачем заявлено у січні 2014 року за грудень 2013 року, і сума ПДВ у розмірі 3996,50грн. сплачена у грудні 2013 року, то висновок контролюючого органу про завищення позивачем бюджетного відшкодування на суму 3996,50грн. є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та наявності підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, у зв`язку з чим вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та прийняття нової постанови про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велта Трейдінг» - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у справі №П/811/3429/14 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Податкове повідомлення-рішення від 28.04.2014 №, яке прийнято Маловисківською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області визнати неправомірним та скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 10.12.2019р.

Повне судове рішення складено 11.12.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк