Справа № 415/6060/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року справа № 415/6060/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2017 р. у справі № 415/6060/17 (головуючий І інстанції Калмикова Ю.О., повний текст складено 13.12.2017р. в м. Лисичанськ Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про визнання дії суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання до вчинення певних дій,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (надалі - відповідач) в якому просила визнати дії відповідача протизаконними в частині не донарахування та недоплати позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня інвалідам 2-ї групи; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради зробити перерахунок та доплату позивачу щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня інвалідам 2-ї групи за 2017 рік у сумі 7396 грн. (а.с. 1-2).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є інвалідом війни 2-ї групи на підставі посвідчення серія НОМЕР_1 . Знаходиться на обліку в УПСЗН міста Лисичанськ, Луганської області.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 щорічно надається щорічна одноразова грошова допомога до 5-го травня інвалідам 2-ї групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлену законом. У відповідності до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» (1801- VIII від 21.12.2016 р.) встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з травня - 1312 гривень, що є мінімальною пенсією за віком.

Отже розмір щорічної / одноразової грошової допомоги до 5-го травня повинен складати: 8 мпзв *1312 грн. = 10496 грн.

Але, всупереч вимогам статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-XII), статті 22 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. у справі № 10-рп/2008 цю допомогу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради виплатило в сумі 3100 грн.

Таким чином недоплата позивачу складає: 10496 - 3100 = 7396 грн.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради протиправною в частині не донарахування та недоплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня інвалідам 2-ї групи у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни. Гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня інвалідам 2-ї групи за 2017 рік у сумі 7396 грн. відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ (а.с. 51-53).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає, що постанова винесена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, висновки суди не відповідають обставинам справи, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Постановою КМУ від 05.04.2017 №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що виплата разової грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи у 2017 році здійснюється в розмірі 3100,00 грн. Цей розмір грошової допомоги також передбачено в Паспорті бюджетної програми на 2017 рік, затвердженому наказом Міністерства соціальної політики і наказом Міністерства фінансів України від 13 квітня 2017 року №619/433. Крім того, ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що розмір пенсій за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій. Застосування цього розміру для визначення надбавок, підвищень до пенсій та розмірів допомог цим Законом не передбачено (а.с. 57-58).

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

22.09.2017р. позивач звернулась до УПСЗН Лисичанської міської ради Луганської області з заявою про недоплачену виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня 2017р., як інваліду війни ІІ групи, у розмірі значно меншому, ніж встановлено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 1312*8=10496 грн. Просила управління здійснити доплату одноразової допомоги до 5 травня 2017 року у відповідності зі ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (а.с. 3).

УПСЗН Лисичанської міської ради Луганської області листом від 28.09.2017р. № 8555 повідомила позивача, що йому була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога до 5-го травня у 2017 році, як інваліду війни ІІ групи у розмірі 3100,00 грн. відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 05.07.2017р. №223 (а.с. 4).

Відповідно паспорту бюджетної програми на 2017 рік, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України і наказом Міністерства фінансів України №619/433 від 13.04.2017 р., розмір разової грошової допомоги інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не випалилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особам з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин ІІ групи - відповідно до постанови КМУ від 05.04.2017 р. №223 - 3100,00 грн. (а.с. 27-29).

Згідно з меморандумом про взаємодію і співробітництво між Кабінетом Міністрів України та Всеукраїнською громадською організацією інвалідів «Союзу Чорнобиль України» від 30.09.2011 р. забезпечити виплату пенсій, заробітної плати та інших соціальних виплат, надання пільг, гарантій та компенсацій у розмірах, не менше ніж ті, що фактично виплачуються (надаються) на дату підписання Меморандуму (а.с. 34-35).

Судом встановлено, що позивачу - інваліду ІІ групи до 5-го травня за 2017 рік відповідачем було виплачено разову грошову допомогу у розмірі 3100,00 грн., що не заперечується сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку застосуванню підлягає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» № 223 від 05.04.2017, якою істотно звужено обсяг встановлених законом прав позивача щодо отримання грошової допомоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-12 щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-12 щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком, ІІІ групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

В свою чергу, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п.п. 1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 223 «Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення). Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: - I групи - 3500 гривень; - II групи - 3100 гривень; - III групи - 2700 гривень.

Тож, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному достатнього життєвого рівня.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов`язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може змінюватись державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26 червня 2018 р. у справі №580/1515/17.

Отже, з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р., Кабінету Міністрів України надано повноваження, зокрема щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст.ст. 12, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Тобто, в 2017 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду ІІ групи, відповідачем здійснена правомірно в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Щодо клопотання позивача про продовження зупинення провадження у справі до винесення рішення Верховним Судом у іншій справі №826/2379/18, суд зазначає наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Необхідною передумовою зупинення провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України є неможливість її розгляду до вирішення по суті іншої справи.

Обставини неможливості розгляду справи судом встановлюються у кожному конкретному випадку залежно від змісту справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/2379/18.

04 липня 2019 року Шостим апеляційним адміністративним судом по справі №826/2379/18 прийнято постанову, якою рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 березня 2019 року залишено без змін.

Тобто, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2019 року по справі № 826/2379/18 набрало законної сили 04 липня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з клопотанням позивача про продовження зупинення провадження по справі, оскільки обставини, що викликали зупинення провадження у справі №415/6060/17 - усунені.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2017 р. у справі № 415/6060/17 - задовольнити.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2017 р. по справі № 415/6060/17- скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про визнання дії суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання до вчинення певних дій в повному обсязі.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її складення в повному обсязі в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць