Справа № 750/9558/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Логвіна Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Справа № 750/9558/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Бараненка І.І., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0673/10200/19 від 13.08.2019.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2019 року адміністративний позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано контролюючому митному органу документи, якими підтверджується рік випуску автомобіля, що відповідач мав можливість перевірити такі дані і що відповідачем не доведено умисного приховування позивачем таких відомостей для зменшення митної вартості товару.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, наполягаючи на тому, що позивач надав зазначив неправдиві відомості про дату випуску імпортованого ним автомобіля, а саме вказав 2005 рік замість 2004 року, що митним органом не було порушено строку накладення на нього адміністративного стягнення, а також, що на його думку, відсутні підстави для скасування спірної постанови.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.02.2019 до ВМО №5 митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС декларантом громадянином України ОСОБА_1 подано митну декларацію типу ІМ 40 АА (далі МД) № UA102230/2019/632446 для здійснення митного оформлення товару «Легковий автомобіль», такий, що був у використанні марка - PEUGEOT, модель 407, кузов номер - НОМЕР_1 .

У графі 31 МД позивач указав календарний рік виготовлення автомобіля - 2005.

У ході проведення додаткової перевірки управлінням протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Чернігівської митниці ДФС направлено запит №6207/7/25-70-20-01 від 25.06.2019 до ДП «Девелопмент Макс ЛЛС «Автоінвестстрой-Чернігів», яке є імпортером та дистриб`ютором автомобілів PEUGEOT в Україні, щодо встановлення дати випуску транспортного засобу з номером кузова - НОМЕР_1 .

Відповідно до листа ДП «Девелопмент Макс ЛЛС «Автоінвестстрой-Чернігів» від 26.06.2019 б/н встановлено, що автомобіль PEUGEOT - 407, кузов номер - НОМЕР_1 , згідно даних дилерського порталу виготовлено 10.03.2004, дата першої реалізації - 28.09.2005.

17.07.2019 у зв`язку з тим, що зазначення у графі 31 МД невірних відомостей про дату виготовлення автомобіля призвело до зменшення митних платежів на суму 1612,02 грн., у відношенні позивача було складено протокол про порушення митних правил № 0673/10200/19.

13.08.2019 відповідачем винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0673/10200/19, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у сумі 4836,06 грн.

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Митним кодексом України (далі - МК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

У ч. 1 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом. декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою ст. 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений ст. 53 МК України.

У ч. 8 ст. 264 МК України визначено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Статтею 485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

У ст. 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналогічні вимоги закріплено у ст. 280 КУпАП.

У ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки.

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП України передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством передбачено адміністративну відповідальність за умисне подання недостовірних відомостей та документів при декларуванні товару для проходження митного контролю, а також регламентовано чіткий і послідовний порядок притягнення особи до відповідальності, який, крім іншого, передбачає обов`язок контролюючого органу встановити особу правопорушника, забезпечити повне і всебічне дотримання процесуальних прав підконтрольного суб`єкта та належне оформлення відповідної документальної бази.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля PEUGEOT - 407, кузов номер - НОМЕР_1 було зазначено у митній декларації рік випуску 2005, що у відповідності до документів, які були подані разом з такою декларацією (зокрема свідоцтва про реєстрацію № Н188586, довідки про зареєстрований транспортний засіб № 16305629 від 27.12.2018), є роком першої реєстрації вказаного автомобіля, а роком його випуску - 2004.

Разом з тим, колегів звертає увагу на те, що відповідач при здійсненні процедур митних формальностей мав реальну можливість перевірити правильність відомостей, зазначених позивачем у поданій декларації, на підставі документів, наданих ним разом з такою декларацією.

При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що позивачем умисно зазначено в декларації роком випуску автомобіля рік його першої реєстрації, а також не надано доказів того, що відповідні відомості з`ясовувалися митним органом шляхом проведення процедури митної консультації.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що позивач володіє спеціальними знаннями у митній справі, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ст. 485 МК України, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності, не визначає такої кваліфікуючої ознаки для застосування відповідного заходу адміністративного стягнення. Крім того, такі доводи апелянта є непідтвердженими належними і допустимими доказами.

Твердження апелянта про те, що позивач усвідомлював, що від року виробництва залежить розмір митних платежів, які він особисто розраховував, а тому в його діях є умисел, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на вищезазначене.

Доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції не містить аналізу суті справи та висновків по справі і матеріалам справи, спростовуються безпосередньо описовою і мотивувальною частинами оскаржуваного ним судового рішення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції помилково зазначив про порушення митним органом строків накладення на позивача адміністративного стягнення, колегія суддів приймає до уваги та вважає обґрунтованими. Однак, це не призвело до неправильного вирішення спору в цій справі та у відповідності до ст. 317 КАС України не надає достатніх правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності постанови про порушення митних правил № 0673/10200/19 від 13.08.2019, необхідності її скасування та задоволення даного адміністративного позову.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 09 грудня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: