Справа № 640/19453/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаль М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Компанія ДІВІ» до Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «СИСТЕМ АКТИВС» про припинення податкової застави, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року, Акціонерне товариство «Компанія ДІВІ» (далі - позивач, АТ «Компанія ДІВІ») звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про припинення податкової застави нерухомого майна, накладеного рішенням відповідача про опис майна у податкову заставу від 11.10.2017 р. № 86016 та на підставі акта опису майна від 01.11.2017 р. № 8/26-15-17-02-17 стосовно ТОВ «СИСТЕМ АКТИВС», а саме: квартири загальною площею 110,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45-Б/2, кв. 4, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; квартири загальною площею 56,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45-Б/2, кв. 19, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; машиномісця № 17 площею 14,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45П, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; машиномісця № 18 площею 14,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45П, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження № 18832233 від 01.02.2017 р., № 18833304 від 01.02.2017 р., № 18828186 від 01.02.2017 р., № 18826730 від 01.02.2017 р., накладені в інтересах відповідача на підставі акта опису майна від 01.11.2017 р. № 8/26-15-17-02-17 згідно рішення рішенням відповідача про опис майна у податкову заставу від 11.10.2017 р. № 86016.

Позовні вимоги мотивовані протиправним накладенням відповідачем податкової застави на належне ТОВ «СИСТЕМ АКТИВС» нерухоме майно, після того, як останній передав таке майно в іпотеку позивачу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року позов задоволено.

Припинено податкову заставу нерухомого майна, накладеного рішенням Головного управління ДФС у м.Києві про опис майна у податкову заставу від 11.10.2017 р. № 86016 та на підставі акта опису майна від 01.11.2017 р. № 8/26-15-17-02-17 стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «СИСТЕМ АКТИВС», а саме: квартири загальною площею 110,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45-Б/2, кв. 4, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; квартири загальною площею 56,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45-Б/2, кв. 19, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; машиномісця № 17 площею 14,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45П, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; машиномісця № 18 площею 14,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45П, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження № 18832233 від 01.02.2017 р., № 18833304 від 01.02.2017 р., № 18828186 від 01.02.2017 р., № 18826730 від 01.02.2017 р., накладені Головним управлінням ДФС у м.Києві на підставі акта опису майна від 01.11.2017 р. № 8/26-15-17-02-17 згідно рішення рішення про опис майна у податкову заставу від 11.10.2017 р. № 86016.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 01.12.2016 р. між позивачем (далі - Банк) та ТОВ «СИСТЕМ АКТИВС» (далі - Позичальник) був укладений договір про відкриття кредитної лінії в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 55 107 500, 00 грн., строком дії по 31.05.2018 р.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором, іпотекодавець, ТОВ «СИСТЕМ АКТИВС» за договорами іпотеки від 01.02.2017 р. передав, зокрема:

квартиру загальною площею 110,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45-Б/2, кв. 4, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0;

квартиру загальною площею 56,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45-Б/2, кв. 19, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0;

машиномісце № 17 площею 14,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45П, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0;

машиномісце № 18 площею 14,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45П, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «СИСТЕМ АКТИВС» зобов'язань за кредитним договором, позивачем звернуто стягнення та набуто право власності на предмети іпотеки на підставі виконавчих написів приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 30.05.2018 р. за №№ 569, 570, 571, 572.

Як зазначено позивачем, на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, стало відомо, що в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень», по спірним об'єктам нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 110,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45-Б/2, кв. 4, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; квартири загальною площею 56,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45-Б/2, кв. 19, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; машиномісця № 17 площею 14,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45П, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0; машиномісця № 18 площею 14,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45П, реєстраційний номер об'єкту нерухомості 0, наявна податкова застава, яка виникла на підставі Акту опису майна від 01.11.2017 р. № 8/26-15-17-02-17, складеного відповідачем.

Позивач неодноразово звертався до контролюючого органу із заявами про звільнення спірного нерухомого майна з податкової застави, однак листом від 20.08.2018 р. № 49419/10/26-15-17-05-19 відповідач повідомив, що враховуючи обставини справи та з огляду на положення ст. 93 Податкового кодексу України, у органів державної фіскальної служби відсутні підстави для припинення права податкової застави на майно боржника - ТОВ «СИСТЕМ АКТИВС» та внесення відповідних змін до державних реєстрів.

Не погоджуючись з зазначеними діями відповідача щодо включення до Акту опису податкової застави нерухомого майна, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Щодо правового регулювання правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права та обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до ч.6 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, стягувач - іпотекодержатель має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку, або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (пункту 88.1). Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (пункту 88.2).

Відповідно до п.п 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Згідно з п. 87.2. ст. 87 ПК України (далі - ПК України) джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

В силу вимог п.п 87.3 ст. 87 ПК України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків, зокрема:

- майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави (пп. 87.3.1 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України);

- майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу» (пп. 87.3.7 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України).

Пунктом 88.1 статті 88 Податкового кодексу України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Зі змісту пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Положеннями пункту 90.1 статті 90 Податкового кодексу України визначено, що пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 №2654-XII, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що якщо інше не встановлено цим законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженням. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно мають рівні права на задоволення своїх вимог.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що в силу положень підпункту 87.3.1 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України опис спірного нерухомого майна боржника - ТОВ «СИСТЕМ АКТИВС» у податкову заставу за Актом опису майна від 01.11.2017 р. № 8/26-15-17-02-17 було проведено податковим органом протиправно, оскільки в податкову заставу було описано майно, яке передане боржником в іпотеку, державна реєстрація якої була здійсненна до моменту виникнення права податкової застави.

Таким чином, позивач, як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог перед іншими стягувачами цього боржника (іпотекодавця) за рахунок предмету іпотеки, а опис майна у податкову заставу та оголошення заборони на його відчуження, порушує права позивача, у зв'язку із чим така податкова застава підлягає припиненню.

Колегія суддів вважає, що таке обтяження є перешкодою для реалізації позивачем реєстрації права власності на іпотечне майно відповідно договору про іпотеку чи додаткового договору укладеного між сторонами іпотечного договору.

Такий висновок суду ґрунтується на п. 6 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідно до якого відмовляється в державній реєстрації прав на нерухоме майно, при наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Окрмі зазначеного встановлено, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та обтяжень, внесено до державного реєстру про обтяження нерухомого майна, тобто воно є таким що підлягає врахуванню державним реєстратором у відповідності до п. 6 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та порушує вищезазначені права позивача.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 11 грудня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль