Справа № 200/7705/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року справа №200/7705/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання - Сухов М.Є.,

за участю:

позивач - не з`явився,

представника відповідача -Листопада С.О., довіреність від 02.01.2019 року № 07-28/05,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 200/7705/19-а (головуючий І інстанції Кочанова П.В. повний текст рішення складено 21 жовтня 2019 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі-відповідач, орган соціального страхування), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01.12.2017 року,

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 01.12.2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанову Краматорського міського відділення управління ВД ФСС України в Донецькій області від 17 листопада 2017 року № 0526/10310/10310/24 про припинення ОСОБА_1 страхових виплат з 01.12.2017 року, протокол від 30.11.2017 року про закриття справи ОСОБА_1

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат та сплатити заборгованість з щомісячних страхових виплат за весь період, починаючи з 01 грудня 2017 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області судовий збір у розмірі 768,40 грн на користь Державного бюджету України.

Відповідач, з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що продовження робочими органами виконавчої дирекції фонду страхових виплат можливо лише за умови переміщення особи на територію, що підконтрольна українській владі та надання справи про страхові виплати, на підставі якої їй були призначені страхові виплати. Орган соціального страхування не має права здійснювати страхові виплати, за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати. Також заначив, що 23 жовтня 2014 року позивач звернувся до управління з заявою про тимчасове продовження раніше призначених страхових виплат до Краматорського міського відділення надавши усі необхідні документи у тому числі довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи № 1426/12607 від 04.12.2014 року. Постановою Краматорського міського відділення № 0536/10310/10310/12 від 09.12.2014 року відповідно до Порядку № 20 з 01 листопада 2014 року позивачу було продовжено виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати, як внутрішньо переміщеній особі. Згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 10.11.2017 року № 144 позивачу було відмовлено в проведення відповідних страхових виплат на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.10.2017 року № 40762. Постановою Краматорського міського відділення № 0536/10310/10310/24 від 17.11.2017 року відповідно до пункту 6 частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.10.2017 року № 40762 позивачу було припинено страхові виплати з 01.12.2017 року. Вважає, що право на щомісячні страхові виплати не є абсолютним та підлягає законним обмеженням, які передбачені чинними нормативно-правовими актами. Судом першої інстанції безпідставно не прийнято спеціальні норми Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування а також жодні постанови Кабінету Міністрів України, які регулюють спірні правовідносини.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухав суддю - доповідача, пояснення представника відповідача перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою (а.с.12-15).

23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відділення ВДФССНВВ у м. Краматорську з заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) (а.с. 23).

Постановою відділення ВД Фонду у м. Краматорську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 24 червня 2015 року № 0536/10310/10310/17 продовжено потерпілому ОСОБА_1 номер справи 10310, номер випадку 10310 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в розмірі: за червень 2014 року-3175,51 грн., за липень 2014 року-3175,51 грн., за серпень 2014 року-3 175,51 грн., за вересень 2014 року-3 175,51 грн. В постанові зазначено, що потерпілий ОСОБА_1 перебуває на обліку з 01 квітня 2001 року, має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що сталось 03 березня 1956 року. За висновком МСЕК від 05 червня 1995 року, серія 2-18 АВ № 028426 потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності, безстроково (а.с. 31).

Відповідно до Витягу з протоколу № 144 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 10.11.2017 року, припинено внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 (довідка від 04.12.2014 року № ) соціальні виплати за результатом здійснення контролю за проведенням відповідних соціальних виплат за місцем її фактичного проживання на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.10.2017 року № 40762 (а.с. 33).

Постановою Краматорського міського відділення управління ВД ФСС України в Донецькій області від 17 листопада 2017 року № 0526/10310/10310/24 припинено потерпілому ОСОБА_1 номер справи 10310, номер випадку 10310, щомісячну страхову виплату в розмірі 4 235,00 грн. Причина припинення: Згідно Протоколу № 144 від 10.11.2017 року УПСЗН (здійснення контролю). Виплату припинено з 01 грудня 2017 року (а.с. 34).

12 січня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призупинити страхові виплати з 01 грудня 2017 року у зв`язку з переїздом (а.с. 35).

Згідно протоколу закриття справи, справу потерпілого ОСОБА_1 знято з обліку. Дата закриття справи 30.11.2017 року. Причиною зняття з обліку зазначено: Припинення виплат (ВПО) згідно рішення комісії (а.с. 36).

Листом від 20.05.2019 року №01-04/15-723Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на запит представника позивача повідомило про те, що у період з 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2017 року ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. У червні 2015 року відділенням виплачена заборгованість за період з 01 червня 2014 року по 30 вересня 2014 року. З 01 грудня 2017 року відділенням було припинено нарахування щомісячних страхових виплат згідно рішення комісії структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у зв`язку з відсутності особи за фактичним місцем проживання/перебування зазначеної у заяві потерпілого. Окрім того, зазначено, що ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2017 року за продовженням щомісячних страхових виплат не звертався (а.с. 10).

Доказів нарахування щомісячних страхових виплат з 01 грудня 2017 року, відповідачем до суду не надано.

Згідно листів управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 06.08.2019 року №01-14/6486 та від 16.10.2019 року №01-14/8511, станом на 06.06.2019 року та станом на 16.10.2019 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку в єдиній Web-орієнтованій інформаційній технології формування Сегменту «Облік ВПО» міста Краматорська як внутрішньо переміщена особа (а.с. 58).

З аналізу викладеного вбачається, що позивачу з 1 грудня 2017 року припинено нарахування та виплату щомісячних страхових виплат.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у виплаті вказаної заборгованості зі страхових виплат, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі-Закон № 1105-ХІV).

У відповідності до вимог статті 46 Закону № 1105-ХІV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Судами встановлено, що відповідач припинив ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати у зв`язку з відсутністю позивача за фактичним місцем проживання, на підставі витягу з протоколу засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (від 10.11.2017 року № 144).

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 46 Закону № 1105-ХІV такої підстави для припинення страхових виплат не передбачено.

Окрім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві страхових виплат, передбачених діючим законодавством.

Крім зазначеного, суд враховує, що Положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до положень Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч.2 ст.46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність або відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд зазначає, що ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи - це житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина 6 статті 29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому страхових виплат не можна пов`язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користування правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду, у контексті Європейської конвенції, до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також і право на пенсію (справа «Мюллер проти Австрії»).

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді цієї справи враховує практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, як Законом України «Про запобігання та протидії дискримінації в Україні», так і практикою ЄСПЛ встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

У статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, не виплачуючи страхові виплати позивачу за період з грудня 2017 року року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про захист порушених прав позивача шляхом визнання протиправними та скасування постанови Краматорського міського відділення управління ВД ФСС України в Донецькій області від 17 листопада 2017 року №0526/10310/10310/24 про припинення потерпілому ОСОБА_1 страхових виплат з 01.12.2017 року, протоколу від 30.11.2017 року про закриття справи ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат та заборгованості з щомісячних страхових виплат за весь період, починаючи з 1 грудня 2017 року.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 200/7705/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 200/7705/19-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 11 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова