Справа № 440/1990/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 р.Справа № 440/1990/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "ТЕХВАГОНМАШ" та Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Чеснокова А.О.) від 02.09.2019 року (повний текст рішення складено 05.09.2019р.) по справі № 440/1990/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "ТЕХВАГОНМАШ"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, №, № в частині нарахування пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 437720,85 грн., № від 14 травня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими та спростовуються наданими позивачем доказами.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 14 травня 2019 року № в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 722 708 грн.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 14 травня 2019 року № .

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 14 травня 2019 року №

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 14 травня 2019 року № .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 16454 грн. 52 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях позивача порушень вимог діючого законодавства по взаємовідносинам із нерезидентом ТОВ «МЕТРОВАГОНМАШ». Зазначив, що оскільки розрахунки за контрактом були проведені нерезидентом в повному обсязі відповідно до умов контракту, валютна виручка при виконанні експортного контракту надійшла в повному обсязі відповідно до його умов та з дотриманням законодавчо встановлених в Україні строків, то висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства є помилковими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними.

Відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невірне встановлення обставин справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності факту отримання позивачем доходу у вигляді простроченої кредиторської заборгованості за контрактами з ВАТ "Тверський вагонобудівний завод", РФ, ТОВ "Мечел-Ремсервіс", РФ та АТ "UVZ Baltija", по якій минув термін позовної давності та неврахування її під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Також, оскільки господарські операції позивача із вищевказаними підприємствами не були пов`язані з його господарською діяльністю, то їх безпідставно враховано під час визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, що мало вплив на формування податкового кредиту. Крім того, на думку скаржника, оскільки підприємством здійснювалась реалізація виготовленої продукції за цінами, нижчими від собівартості, тобто є збитком, відтак не може враховуватись під час визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив відмовити в її задоволенні, а судове рішення в частині задоволених позовних вимог - залишити без змін.

Відповідач надав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019 року, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника Головного управління ДПС у Полтавській області та проведено заміну відповідача - Головного управління ДФС у Полтавській області, на правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що співробітниками ГУ ДФС у Полтавській області у період з 27 лютого 2019 року по 27 березня 2019 року проведено документальну планову невиїзну перевірку ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2018 року та валютного законодавства за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2018 року, єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2018 року, за наслідками якої складено Акт № 507/16-31-14-01-10/32686844 від 17 квітня 2019 року /т. І а.с. 35-63/.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме:

- підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі ПК України), Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" 15 "Доходи", 16 "Витрати", 21 "Вплив змін валютних курсів", Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 28 березня 2013 року № 433 в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 2482227,00 грн.;

- підпунктів 14.1.36, 14.1.181, 14.1.219, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість на 658844,00 грн. та завищено бюджетне відшкодування (р. 20.2 декларації) на 2799352,00 грн., а також завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, (р. 21 декларації) за вересень 2018 року на 1123501,00 грн.;

- статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" під час виконання Контракту № 52/26 від 10 жовтня 2016 року, укладеного з ВАТ "Метровагонмаш", РФ, в зв`язку з чим нарахована пеня в розмірі 437720,85 грн.;

- статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, що стало наслідком застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1360,00 грн. за декларування недостовірної інформації про валютні цінності.

27 лютого 2019 року позивачем до ДФС України подано заперечення на акт перевірки №196/16-31-14-03-14/40809033 від 15 лютого 2019 року /т. І а.с. 115-118/, за наслідками розгляду якого вищий контролюючий орган відхилив заперечення платника на акт перевірки № 27/01-1 від 27 лютого 2019 року, а висновки акту перевірки визнав правомірними /т. І а.с. 119-124/.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем 14 березня 2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 9 місяців 2018 року на 2482227,00 грн. /т. 1 а.с. 23/;

- № про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ за вересень 2018 року на 1123501,00 грн. /т. 1 а.с. 24/;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 2799352,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1399676,00 грн. /т. 1 а.с. 26/;

- № про збільшення розміру грошового зобов`язання з ПДВ на 658844,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 164711,00 грн. /т. 1 а.с. 28/;

- № про нарахування пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 556830,45 грн. /т. 1 а.с. 30/;

- № про застосування штрафних санкцій за порушення строку розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 1360,00 грн. /т. 1 а.с. 32/.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року №, №, № є протиправними та підлягають скасуванню в повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення № підлягає скасуванню в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 722 708 грн. В іншій частині позовних вимог суд дійшов висновку про обґрунтованість встановлених за наслідком проведеної перевірки порушень, а відтак правомірності податкових повідомлень-рішень від 14 травня 2019 року №, № та № в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 759519 грн.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що підставою для зменшення позивачу суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 9 місяців 2018 року на 2482227,00 грн. та винесення податкового повідомлення-рішення від 14 березня 2019 року № є висновок відповідача про наявність безнадійної кредиторської заборгованості, яка не врахована ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, в розмірі 1722707,62 грн., а також висновок про зайве віднесення позивачем до складу витрат суми втрат від операційної курсової різниці за Контрактом № 52/26 від 10 жовтня 2016 року, укладеного з ВАТ "Метровагонмаш", РФ в розмірі 759518,86 грн.

Так, перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу про наявність безнадійної кредиторської заборгованості, яка не врахована позивачем під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, в розмірі 1722707,62 грн., колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

08 жовтня 2012 року між позивачем (Виконавець) та АТ "UVZ Baltija" (Замовник) укладено договір підряду на виконання проектних робіт № 291-12 /т. 3 а.с. 106-110/.

На виконання умов вищевказаного договору Замовник 12 жовтня 2012 року перерахував Виконавцю аванс в розмірі 50% від суми договору, що складає 75000,00 дол. США за розробку проектної та робочої документації на тему "Розробка маршрутних технологічних процесів, проектної та робочої документації щодо організації виробництва для виготовлення вантажних вагонів в м. Рига (розділ "Технологічні рішення")" /т. 3 а.с. 119/.

Для виконання роботи позивачем залучено ліцензованого підрядника ТОВ "Науково-виробнича фірма "Транспроект" на підставі договору № 11-12 від 05 жовтня 2012 року /т. 3 а.с. 125/. Умови договору № 11-12 від 05 жовтня 2012 року (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 05 жовтня 2012 року) сторонами виконано в повному обсязі на суму 91200,00 грн. та ПДВ 182400,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що вищевказані роботи обліковуються за дебетом рахунку 23 "Виробництво".

Також, 14 червня 2011 року між ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" (Продавець) та ТОВ "Мечел-Ремсервіс", РФ (Покупець) укладено Контракт № 193 щодо поставки спеціального технологічне обладнання для виробництва, збирання кузовів та візків вантажних вагонів; розробки проектної і робочої документації в технологічній частині, а також маршрутно-технологічні процеси; виконання шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт. Загальна сума контракту складає 68595802,00 рос.руб. За Контрактом зберігається кредиторська заборгованість в розмірі 887638,00 рос.руб, що виникла в результаті сплати Покупцем авансу на виконання проектних робіт.

Для виготовлення документації позивачем залучено ліцензованого підрядника ТОВ "Науково-виробнича фірма "Транспроект" на підставі договору № 05-11 від 27 липня 2011 року /т. 3 а.с. 65-68/.

Під час розгляду справи представник позивача вказував, що вищевказаний Контракт в частині обладнання та шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт виконаний у повному обсязі, а роботи з виготовлення документації призупинені за згодою сторін.

У бухгалтерському обліку підприємства кредиторська заборгованість обліковується як немонетарна, яка підлягає погашенню товаром/послугами.

14 березня між позивачем (Продавець) та ВАТ "Тверський вагонобудівний завод", РФ (Покупець) укладено Контракт № 12/1-300 від 14 березня 2012 року щодо поставки спеціального технологічного обладнання для виготовлення пасажирських вагонів на суму 9200000,00 рос.руб та виконання шеф- монтажних та пусконалагоджувальних робіт щодо цього обладнання, вартістю 400000,00 рос.руб /т. 3 а.с. 87-88/.

На виконання умов вищевказаного Контракту Покупець в повному обсязі розрахувався за поставлене обладнання та сплатив аванс за роботи.

Пунктом 2.2 Контракту № 12/1-300 від 14 березня 2012 року передбачено, що ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" приступає до виконання робіт після отримання письмового повідомлення Покупця про готовність до проведення зазначених робіт.

Станом на час проведення перевірки спеціалісти позивача для проведення робіт Покупцем не викликались, що зумовило виникнення кредиторської заборгованості в розмірі авансу, сплаченого ВАТ "Тверський вагонобудівний завод", РФ за монтажні та пусконалагоджувальні роботи в розмірі 103184,00 грн.

Вищевказана кредиторська заборгованість за контрактами з ВАТ "Тверський вагонобудівний завод", РФ, ТОВ "Мечел-Ремсервіс", РФ та АТ "UVZ Baltija" на загальну суму 1722707,62 грн. було віднесена Головним управлінням ДФС у Полтавській області до безнадійної, що зумовило висновок контролюючого органу про необхідність включення зазначеної суми до складу доходів позивача та її врахуванні під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим вказаний висновок податкового органу, виходячи з наступного.

Положеннями підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення; в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими; ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб); д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією; е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року; є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

В свою чергу, кредиторська заборгованість, що обліковується позивачем за контрактами з ВАТ "Тверський вагонобудівний завод", РФ, ТОВ "Мечел-Ремсервіс", РФ та АТ "UVZ Baltija" на загальну суму 1722707,62 грн., не має ознак безнадійної заборгованості, оскільки сторони підтримують господарські правовідносини і від виконання взятих на себе зобов`язань не відмовляються, про неможливість/небажання їх виконувати не заявляли.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладається обов`язок доказування правомірності свої дій та рішень, не надано доказів існування обставин, які б зумовлювали визнання вищевказаної заборгованості безнадійною.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновку відповідача про допущення заниження позивачем суми доходу та зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 1722708,00 грн. та, як наслідок, протиправності податкового повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № у вказаній частині.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок податкового органу про зайве віднесення позивачем до складу витрат суми втрат від операційної курсової різниці за Контрактом №52/26 від 10 жовтня 2016 року, укладеного з ВАТ "Метровагонмаш", РФ в розмірі 759518,86 грн., виходячи з наступного.

Так, 10 жовтня 2016 року між позивачем, Україна (Продавець) та ВАТ "Метровагонмаш", РФ (Покупець) укладено Контракт № 52/26 на поставку спеціального технологічного обладнання, а також виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт /т. 3 а.с. 174-173/.

На виконання умов Контракту позивач 17 березня 2017 року поставив обладнання та 29 травня 2017 року виконав монтажні та пусконалагоджувальні роботи на загальну суму 11769492,00 рос.руб./5452425,04 грн.

Оплата обладнання та виконаних позивачем робіт за Контрактом № 52/26 від 10 жовтня 2016 року здійснена ВАТ "Метровагонмаш" в сумі 10257156,00 рос.руб./4861047,68 грн. на підставі платіжних доручень від 18 квітня 2017 року на суму 9564656,00 рос.руб./4555454,36 грн.; від 27 червня 2017 року на суму 692500,00 рос.руб./305593,33 грн. /т. 3 а.с. 186-187/.

Відтак, під час виконання Контракту № 52/26 від 10 жовтня 2016 року мало місце недоотримання позивачем валютної виручки в сумі 1512336,00 рос.руб. та порушення законодавчо встановлених строків розрахунків на 120 днів з 14 вересня 2017 року по 11 січня 2018 року.

У Специфікації № 1 до договору № 52/26 від 10 жовтня 2016 року зазначено, що вартість продукції складає 11076992,00 рос.руб., що еквівалентно 160000,00 євро /т. 3 а.с. 178/.

У вищевказаному документі вказано, що сума цієї специфікації визначена за курсом Центробанку Російської Федерації, що складає 69,2372 рос.руб. за l Євро на 08 жовтня 2016 року. У випадку зміни курсу Євро, установленого Центробанком РФ на день оплати більш ніж на 5% у порівнянні з курсом Євро на дату підписання специфікації, Покупець здійснює оплату за курсом рос.руб. до Євро, встановленим Центробанком РФ на дату платежу. Курс Центробанку РФ станом на дату здійснення платежу відрізнявся від актуального станом на дату підписання специфікації курсу на 13,66%, в зв`язку з чим покупець здійснив платіж за поточним курсом.

Керуючись вищевказаним розрахунком курсу валют, позивач вважав, що сума в розмірі 9564656,00 рос.руб, отримана від ВАТ "Метровагонмаш" складає 160000,00 Євро, а відтак розрахунки за Контрактом № 52/26 від 10 жовтня 2016 року здійснені належним чином та в повному обсязі. При цьому різницю, яка виникла між ціною, обумовленою Контрактом № 52/26 від 10 жовтня 2016 року, та фактично отриманою сумою, в розмірі 1512336,00 рос.руб./ 759518,86 грн. позивач включив до втрат від операційної курсової різниці.

Разом з тим, питання правомірності розрахунку позивачем курсових різниць за Контрактом № 52/26 від 10 жовтня 2016 року було вирішено під час розгляду адміністративної справи № 816/1588/18.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, Харківський апеляційний адміністративний суд у постанові від 11.12.2018 року виходив з того, що під час розрахунку курсових різниць за контрактом № 52/26 від 10 жовтня 2016 року належало застосовувати виключно курс Національного Банку України, установлений Національним Банком України на дату відвантаження товарів до курсу рубля. Дохід від реалізації товарів на експорт визначається за курсом гривні до валюти контракту (ціни), установленим Національним Банком України на дату відвантаження товарів. Курсова різниця за вказаним контрактом розрахована як різниця між двома іноземними валютами, рублем та євро, що суперечить приписам чинного валютного законодавства України.

Частиною четвертою статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі №816/1588/18, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Приписами ст. 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо відсутності в даному випадку правових підстав для застосування вищевказаних положень Кодексу, оскільки вони фактично стосуються незгоди із рішенням по справі №816/1588/18.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248 (далі - П(С)БО 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Пунктом 20 П(С)БО 16 передбачено, що до інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи"; собівартість реалізованої іноземної валюти, яка для цілей бухгалтерського обліку визначається шляхом перерахунку іноземної валюти 13 грошову одиницю України за курсом Національного банку України на дату продажу іноземної валюти, плюс витрати, пов`язані з продажем іноземної валюти.

Пунктами 3.1-3.2, 3.13 Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 28 березня 2013 року № 433 встановлено, що метою складання звіту про фінансові результати є надання користувачам повної, правдивої і неупередженої інформації про доходи, витрати, прибутки і збитки та сукупний дохід підприємства за звітний період. У звіті про фінансові результати наводяться доходи і витрати, які відповідають критеріям, визначеним в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку. У статті "Інші операційні витрати" відображаються собівартість реалізованих виробничих запасів, необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття; відрахування на створення резерву сумнівних боргів і суми списаної безнадійної дебіторської заборгованості відповідно до Положення (стандарту) 10; втрати від знецінення запасів; втрати від операційних курсових різниць; визнані економічні (фінансові) санкції; відрахування для забезпечення наступних операційних витрат, а також усі інші витрати, що виникають в процесі операційної діяльності підприємства (крім витрат, що включаються до собівартості продукції (товарів, робіт, послуг).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що сума у розмірі 759519,00 грн. не є курсовою різницею, у розумінні П(С)БО 21, а тому остання безпідставно та за відсутності підтверджуючих документів віднесена позивачем до рахунку № 945 "Втрати від операційної курсової різниці".

В зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 14 травня 2019 року № в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 759519,00 грн. є законним та обґрунтованими та не підлягає скасуванню у судовому порядку.

Також, як встановлено під час розгляду справи, підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 14 травня 2019 року № про нарахування пені в розмірі 477720,85 грн. за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД та № про застосування штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства в сумі 1360,00 грн., стало виявлення факту недоотримання позивачем валютної виручки від ВАТ "Метровагонмаш" в розмірі 1512336,00 рос.руб., що зумовило висновок контролюючого органу про порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД на 382 дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Відповідно до п.2 ст. 16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93 із змінами та доповненнями, п.3 Указу Президента України «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» від 27.06.1999 № 734/99, п.2.7, п.3.1 «Положення про валютний контроль», затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.00 № 49 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2000 за № 209/4430 із змінами та доповненнями, невиконання резидентами вимог щодо порядку декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою накладення штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімум доходів громадян за кожний звітний період.

Враховуючи, що правова оцінка господарським операціям між позивачем та ВАТ "Метровагонмаш" була надана під час дослідження правомірності формування позивачем витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості нарахування пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД та застосування штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № та № є законними та скасуванню не підлягають.

Перевіюючи правомірність податкових повідомлень-рішень від 14 травня 2019 року №, № та № , колегія суддів зазначає, що фактичною підставою їх винесення слугували висновки податкового органу про те, що господарські операції позивача з ВАТ "Тверський вагонобудівний завод", РФ, ТОВ "Мечел-Ремсервіс", РФ та АТ "UVZ Baltija" не пов`язані з господарською діяльністю позивача, а тому вищевказані операції безпідставно враховані під час визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та вплинули на формування податкового кредиту.

Разом з тим, з огляду на надання правової оцінки правовідносинам, що мали місце між позивачем та ВАТ "Тверський вагонобудівний завод", РФ, ТОВ "Мечел-Ремсервіс", РФ та АТ "UVZ Baltija", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності вказаних висновків податкового органу.

Також, колегія суддів вважає недоведеним твердження відповідача про те, що в охопленому перевіркою періоді позивач здійснював реалізацію виготовленої продукції за цінами, нижчими від собівартості, а тому такі операції в розумінні ПК України є збитками та не можуть враховуватись під час визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість.

Так, підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 ст.14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Підпункт 14.1.219 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначає, що ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (підпункт 14.1.218 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Таким чином, у розумінні норм ПК України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування податку на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка у свою чергу повинні відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).

Під час розгляду справи встановлено, що висновок відповідача про те, що позивач в охопленому перевіркою періоді здійснював поставку товарів та надавав послуги за цінами, нижчими за виробничу собівартість, базується виключно на підставі відомостей Головної книги за 2016-2018 роки без вивчення будь-якої іншої документації про складові, що фактично вплинули на формування собівартості товарів/послуг.

Разом з тим, положеннями пункту 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Таким чином, податкове законодавство для цілей оподаткування податком на додану вартість містить чітко визначені поняття ціни, що застосовуються для такого оподаткування. При цьому, у розумінні ПК України звичайною ціною є договірна ціна, якщо не доведене зворотне.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час проведення перевірки та формування своїх висновків податковим органом детально не досліджувало процес формування позивачем цін на свої товари та послуги.

Крім того, відповідач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду, не надав жодних доказів, які б дали змогу встановити перелік контрагентів чи ідентифікувати господарські операції, які на думку відповідача були здійснені позивачем за цінами, нижчими за виробничу собівартість, тобто відомостей, які б дали змогу перевірити алгоритм розрахунків та правильність його висновку про заниження позивачем зобов`язання з ПДВ.

Вищевказані обставини свідчать про те, що висновки перевірки ґрунтуються на суб`єктивних висновках перевіряючих, не містять об`єктивної складової та сформовані відповідачем за формального підходу до вивчення фактичних обставин та відсутності будь-яких доказів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що приймаючи податкове повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № відповідач безпідставно застосував штрафні санкції в розмірі 50% від завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно пункту 123.1 статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В обґрунтування правомірності застосування штрафних санкцій в розмірі 50% від завищеної суми бюджетного відшкодування контролюючий орган посилається на існуванням винесеного в межах 1095 днів податкового повідомлення-рішення № від 18 грудня 2018 року.

Разом з тим, станом на дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення сума зобов`язання, визначена податковим повідомленням-рішенням № від 18 грудня 2018 року, в силу вимог пункту 56.18 статті 56 ПК України, не мала статусу узгодженої, оскільки оскаржувалось в судовому порядку.

На час розгляду даної справи, рішення суду про скасування податкового повідомлення-рішення № від 18 грудня 2018 року набрало законної сили.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішенням від 14 травня 2019 року №, № та № є протиправними, а тому підлягають скасуванню у судовому порядку.

Доводи відповідача щодо обґрунтованості виявлених порушень, які слугували підставою для винесення вищевказаних податкових повідомлень-рішень колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Згідно ч.1 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.1 ст.242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянтів

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не впливають на правомірність висновків суду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "ТЕХВАГОНМАШ" та Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 року по справі №440/1990/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 12.12.2019 року