Справа № 560/3670/19
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3670/19
РІШЕННЯ

іменем України

12 грудня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідно рахунку Державної казначейської служби України 62309,84 грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Хмельницькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання. Вказала, що рішенням №1-р/2018 від 27.02.2018 Конституційним Судом України визнано положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів таким, що не відповідає частині 1 статті 126 Конституції України, тобто неконституційними. Відповідач у період з лютого 2015 по лютий 2018 з її щомісячного довічного грошового утримання здійснював утримання податку на доходи фізичних осіб та військовий збір в розмірі 62309,84 грн.

Позивач вважає, що має право на відшкодування шкоди у розмірі здійснених утримань за спірний період.

Управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому направило відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що положення статті 1175 ЦК України підлягають застосуванню тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується. У випадку, коли закони чи інші нормативно-правові акти або їх окремі положення визнаються Конституційним Судом України неконституційними та у зв`язку з цим втрачають чинність, вказана норма не підлягає застосуванню.

Вказує, що позивач не має права вимагати повернення відрахованого податку з дати внесення змін до відповідних норм Податкового кодексу України, оскільки саме в Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2018 передбачено, що дана норма втрачає чинність з моменту ухвалення даного рішення.

Головне управління ПФУ в Хмельницькій області направило пояснення на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що з 01.01.2015 по 28.02.2018 з довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 утримувався податок з доходів фізичних осіб відповідно до Податкового кодексу України. Конституційний Суд України у рішенні № 1-р/2018 від 27.02.2018 зазначає, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього рішення. Крім того, механізм відшкодування шкоди, завданої актами та діями, що визнані неконституційними будь-яким Законом не врегульований. Оподаткування щомісячного довічного грошового утримання позивача здійснювалась в порядку встановленому чинним законодавством до 28.02.2018.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою 18.11.2019 суд відкрив провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та залучив до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Відповідно до ухвали від 02.12.2019 у задоволенні клопотання Державної казначейської служби у м. Хмельницькому про розгляд справи за правилами загального позовного провадження суд відмовив.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Хмельницькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання.

З 01.01.2015 по 28.02.2018 з довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 утримувався податок з доходів фізичних осіб в розмірі 57324,95 грн. та військовий збір в розмірі 4984,89 грн. відповідно до Податкового кодексу України.

Рішенням №1-р/2018 від 27.02.2018 Конституційним Судом України визнано положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів таким, що не відповідає частині 1 статті 126 Конституції України, тобто неконституційними.

Вважаючи утримання податку протиправним, позивач звернулася до суду за захистом порушених прав.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Такі зміни до Податкового кодексу України були внесені Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014, №1166-VІІ.

Також, судом встановлено, що 27.02.2018 Конституційним судом України прийнято рішення №1-р/2018 у справі №1-6/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу І Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Цим Рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до рішення положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України втратили чинність з 27.02.2018.

Спеціальна підстава відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади в результаті прийняття нею нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований визначена статтею 1175 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вказаної статті у випадку прийняття нормативно-правового акта органом державної влади, що був визнаний незаконним, фізичні або юридичні особи мають право на відшкодування шкоди, завданої прийняттям такого акту, при цьому відповідальність органу державної влади настає незалежно від вини посадових і службових осіб. Шкода, завдана в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта відшкодовується державою.

Таким чином, посилання відповідача про відсутність вини посадових і службових осіб не мають правового підґрунтя.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (пункт 8 частина 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкода, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Із припису частини 3 статті 152 Конституції України вбачається, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Внаслідок дії норми Податкового кодексу України (абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів), які визнані неконституційними порушено право на мирне володіння своїм майном.

Європейська Комісія з прав людини при розгляді справи по заяві №5849/72 Мюллер проти Австрії (1975) "вирішила, що обов`язкові внески в пенсійний фонд можуть створити право власності, яке може бути порушено тим, як розподіляються кошти фонду".

Отже, визнавши неконституційними положення Податкового кодексу України, Конституційний Суд України припинив незаконне обмеження права на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначеного у відповідності до вимог статті 130 Конституції України та Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

За викладених обставин утримані з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 кошти є збитками в сенсі положення пункту 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, а саме, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Такий висновок підтвердив і Верховний Суд України в Постанові №6-237цс16 від 16.05.2016, зазначивши, що "збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права".

Європейською соціальною хартією, переглянутою в Страсбурзі 03.05.1996 (Хартія ратифікована Верховною Радою України із заявами Законом №137-V від 14.09.2006, ВВР, 2006, №43, стаття 418) передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для підтримання системи соціального забезпечення на задовільному рівні; докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).

Право на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею першою 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина 2 статті 8 Конституції).

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується ( частина 3 статті 8 Конституції).

Відповідно до вимог частини 1 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частини 2 і 4 статті 10).

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що шкода завдана утриманням податку з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відшкодовується державою.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з абзацом 2м пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державне казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Державне Казначейство України здійснює списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено "Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Такі висновки узгоджуються з висновком Верховного Суду України у справі №6-440цс16 від 25.05.2016; у справі №6-3014цс16 від 12.04.2016; у справі №6-501цс17 від 22.06.2017.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнена, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідно рахунку Державної казначейської служби України 62309 (шістдесят дві тисячі триста дев`ять) грн. 84 коп. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12 грудня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Держава Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому (вул. Проскурівська, 56, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)
Третя особа:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя В.В. Матущак