Справа № 160/9729/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року Справа № 160/9729/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Самухи А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що при винесенні спірної постанови про стягнення з позивачів виконавчого збору у виконавчому провадженні №52510745 державним виконавцем грубо порушено приписи ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. та п.3.7.1 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», чинних на час винесення постанови про відкриття цього виконавчого провадження у 2016 році, якими передбачалося, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, в той час, як спірна постанова винесена майже через три роки після відкриття виконавчого провадження №52510745. Крім того, постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.09.2019р. виконавче провадження №52510745 завершено, при цьому державною виконавчою службою не вживалися примусові заходи виконання цього виконавчого документа, що, в свою чергу, також свідчить про безпідставність стягнення виконавчого збору з позивачів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишена без руху з наданням позивачам строку - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 664,07грн.; завірених належним чином копій документів на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивачів (паспортів тощо); уточненої позовної заяви та її копій відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог вказаної ухвали суду 26.11.2019 року позивачами усунуті означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №160/9729/19 за цією позовною заявою та призначено цю справу до розгляду у судовому засіданні на 11 грудня 2019 року о 15:30год.
Також вказаною ухвалою суду у відповідача витребувано завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 52510745.
Відповідач пред`явлений позов не визнав, 10.12.2019р. подав на нього письмовий відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на момент відкриття виконавчого провадження №52510745 (04.10.2016р.) умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999р., водночас, з 05.10.2016р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., пунктом 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. З урахуванням наведеного, державний виконавець при винесенні спірної постанови про стягнення з боржників виконавчого збору керувався чинними на час її винесення положеннями ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., якими законодавець зобов`язав державного виконавця, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, що і мало місце у даному випадку, стягнути з боржника виконавчий збір за умови, якщо такий виконавчий збір не було стягнуто раніше, а тому посилання позивача на те, що відповідачем пропущено строк для стягнення виконавчого збору є безпідставними.
11.12.2019 року до суду надійшла заява представника позивачів, в якій останній просив перенести судове засідання у справі у зв`язку із необхідністю ознайомлення з відзивом на позов та наданням додаткових доказів у справі.
Представник відповідача в судове засідання 11.12.2019р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому 10.12.2019р. до суду надійшло клопотання, в якому представник відповідача просив розглядати справу без його участі.
11.12.2019р. судове засідання було відкладено на 12.12.2019р. на 13:30 год.
На виконання ухвали суду від 02.12.2019р. представником відповідача 12.12.2019р. надано матеріали виконавчого провадження №52510745.
У судовому засіданні 12.12.2019р. представник позивачів підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судове засідання 12.12.2019р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 12.12.2019р. до суду надійшло клопотання, в якому представник відповідача просив розглядати справу без його участі.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить наступного висновку.
04.10.2016р. за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» державним виконавцем Красногвардійського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Графченко Р.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52510745 з виконання вищевказаного виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/1431/15-ц, виданого 04.04.2016р.
17.07.2017р. заступником начальника Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кулебою В.О. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання відповідно до п.6 ч.1 ст.ст.34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», на підстві ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2017р. у справі №204/1431/15-ц про відстрочення виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року у цивільній справі №204/1431/2015-ц строком на 12 (дванадцять) місяців з дати набрання законної сили даною ухвалою суду.
27.09.2017р. заступником начальника Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кулебою В.О. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у зв`язку із скасуванням ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2017р. у справі №204/1431/15-ц (провадження №6/2014/64/17) на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2017р. (провадження № 22-ц/774/6066/17, справа № 204/1431/15ц).
Крім того, 27.09.2017р. начальником Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Суховим В.О. винесена постанова про утворення виконавчої групи, якою було утворено виконавчу групу в Чечелівському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області з примусового виконання виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/1431/15ц від 04.04.2016р., до складу якої включено голову виконавчої групи - заступника начальника Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кулеба В.О. та член виконавчої групи - головний державний виконавець Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Титов С.І.
09.10.2017р. головним державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Титовим С.І. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою було описано та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 ), а саме: нежилі приміщення, реєстраційний/кадастровий номер 16595307, місцезнаходження: Дніпропетровська АДРЕСА_1 а, опис майна: частина приміщень будівлі літ. А-1,2 - бокс № 3, загальною площею 79,7 кв.м., а також встановлено обмеження права користування ним: заборона на знищення, псування та відчудження.
30.10.2017р. головним державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Титовим С.І. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою було описано та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 ), а саме: нежилі приміщення, реєстраційний номер майна 26910113, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , приміщення 1 опис майна: в будівлі літ. А-1,2 на першому поверсі нежиле приміщення № 1 поз. 1-2, загальною площею 76,6 кв.м., примітка: за рахунок уточнення поверховості в архівній справі вважати поверховість будівлі літ. А-1,2, а також встановлено обмеження права користування ним: заборона на знищення, псування та відчудження;
23.01.2018р. заступником начальника Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кулебою В.О. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання відповідно до п.6 ч.1 ст.ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» на підстві ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2017р. у справі №204/1431/15-ц про відстрочення виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року у цивільній справі №204/1431/2015-ц строком на 12 (дванадцять) місяців з дати набрання законної сили даною ухвалою суду.
20.03.2019р. старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Корчемкіною М.В. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій на підстві заяви представника АТ «УкрСиббанк» у зв`язку зі спливом строку відстрочення виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року у цивільній справі №204/1431/2015-ц, встановленого ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2017р. у справі №204/1431/15-ц.
13.09.2019р. державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Савенко О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви представника ПАТ «УкрСиббанк» щодо повернення виконавчого документа без виконання.
Незгода позивачів з діями державного виконавця щодо винесення цієї постанови, а також з самою постановою про стягнення виконавчого збору стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
На час відкриття виконавчого провадження чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV), згідно зі ст.1 якого визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 2 статті 25 Закону №606-XIV (тут і далі в редакції на момент відкриття виконавчого провадження №52510745) встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.27 Закону №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Судом встановлено, що дійсно після спливу строку, наданого у постанові про відкриття виконавчого провадження №52510745, на добровільне виконання боржниками рішення майнового характеру, останні його добровільно не виконали, тому державним виконавцем було розпочато примусове виконання цього рішення. Проте, станом на той час постанова про стягнення виконавчого збору з боржника останнім винесена не була.
На час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 13.09.2019р. набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до п.п. 6, 7 Розділу XІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження, а виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Таким чином, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 13.09.2019р. прийнята державним виконавцем після завершення виконавчого провадження №52510745, тобто відповідно до Закону №1404-VIII.
Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
При цьому ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
Таким чином, дійсно, якщо виконавчий документ повертається стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII (за відповідною письмовою заявою стягувача про повернення виконавчого документа), а виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа має винести постанову про стягнення виконавчого збору.
Судом зазначалось, що державним виконавцем прийнято постанову від 13.09.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №52510745 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, за якою виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Тому в подальшому на підставі ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII державним виконавцем винесно постанову про стягнення виконавчого збору у цьому виконавчому провадженні, при цьому доводи позивачів про те, що така постанова винесена з порушеннм строків, спростовуються вищенаведеними приписами ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, якими державному виконавцю надано право виносити постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) у разі якщо виконавчий збір не стягнуто, що і мало місце у даному випадку.
Представник позивачів у судовому засіданні наголошував, що постанова державного виконавця від 13.09.2019р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №52510745 є незаконною, позаяк ухвалена без фактичного здійснення стягнення (повного або часткового) на користь стягувача суми боргу.
З цього приводу суд зазначає таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (пункти 1-6). Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Надаючи тлумачення статтям 27, 40 Закону №1404-VIII Верховний Суд у постанові від 19.04.2018р. у справі №825/739/17 дійшов висновку про помилковість доводів апеляційного суду про те що, Закон України «Про виконавче провадження» не містить такого положення, як стягнення виконавчого збору незалежно від здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання, то стягнення виконавчого збору можливе лише після здійснення державним виконавцем примусових заходів виконання, що призвели до фактичного стягнення за виконавчим листом грошових коштів, які в подальшому були передані стягувачу, відповідно помилковими є висновки, що оскільки стягнення не відбулось, то стягнення виконавчого збору є помилковим.
Верховний Суд вказав, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. При цьому, норми Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується.
З огляду на встановлені судом обставини щодо відповідності стягнутого виконавчого збору 10 відсоткам суми стягнення, правове регулювання та судову практику, суд дійшов висновку про правомірність постанови державного виконавця від 13.09.2019р. про стягнення виконавчого у виконавчому провадженні №52510745.
Доводи представника позивачів не спростовують праві висновку Верховного Суду щодо підстав для стягнення виконавчого збору.
Щодо доводів представника позивачів про те, що підставою скасування оскаржуваної постанови від 13.09.2019р. про стягнення виконавчого збору є відкриття 23.10.2018р. приватним виконавцем виконавчого провадження №60400036 на підставі виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/1431/15-ц, виданого 04.04.2016р., а також винесення приватним виконавцем в рамках цього виконавчого провадження постанов про арешт майна боржника, про стягнення з боржника основної винагороди та про стягнення витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.
Відповідно до постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.09.2019р. у виконавчому провадженні №52510745 виконавчий лист Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/1431/15-ц, виданий 04.04.2016р., повернуто стягувачу у зв`язку із надходженням його заяви про повернення виконавчого документа, при цьому рішення про передачу виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю не приймалось.
Крім того, наведена обставина виникла після прийняття відповідачем оскаржуваної постанови та є підставою для нестягнення виконавчого збору в разі встановлення обставин, які передбачені частиною восьмою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.
Щодо доводів представника позивачів відносно того, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого провадження взагалі не вчинялися виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення, суд зазначає, що ці доводи спростовані матеріалами виконавчого провадження №52510745, які були досліджені у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи, та з яких слідує, що державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/1431/15-ц, виданого 04.04.2016р., вчинялися відповідні виконавчі дії спрямовані на його примусове виконання, зокрема, державним виконавцем винесено постанови про опис та арешт майна, на підставі яких за участі понятих описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 .
При цьому згідно з ч.1 ст.10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
При цьому абз.1 ч.1 ст.48 Закону №1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Враховуючи викладене слід дійти висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачами, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені частиною 6 статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова