Справа № 700/761/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 700/761/19 Головуючий у 1 інстанції: Бесараб Н.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про оскарження постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просив визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 липня 2019 року серії ДПО18 № 157898, прийняту відповідачем про накладення штрафу в сумі 425 грн. відносно ОСОБА_1 незаконною та скасувати.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, скасувати постанову відповідача серії ДПО18 № 157898 від 16 липня 2019 року та закрити справу про адміністративне правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що матеріали справи не містять належних доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП

11 грудня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, у зв`язку із неможливістю прибути до суду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 липня 2019 року поліцейським СРПП №2 Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Гладюком О.Ю. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 16 липня 2019 року, близько 23 год. 30 хв. в смт. Лисянка по вул.Небесної Сотні, керував автомобілем ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_1 та не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії «В».

Не погоджуючись із вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України, Правила).

Згідно п. 1.3 вищезазначених Правил, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР України).

Пунктом 2.1 "б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Положеннями п. 2.4 ПДР України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 поліцейським СРПП №2 Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Гладюком О.Ю. винесена постанова від 16 липня 2019 року серії ДПО18 № 157898, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 4).

Відповідно до вищевказаної постанови, позивач 16 липня 2019 року о 23 год. 20 хв. керував транспортним засобом ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 в смт. Лисянка , вул. Небесної Сотні та не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії «В», чим порушив Правила дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 126 КпАП України.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач стверджує, що він не допускав жодних порушень ПДР України, посвідчення водія та поліс обов`язкового страхування надав інспектору, освітлення номерного знаку також було справне, будь-яких доказів вчинення ним правопорушення інспектор поліції не має і йому не надавав (а.с.1).

Колегія суддів зазначає, що, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Приймаючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що, на підтвердження винесеної постанови представником відповідача надано відеозапис фіксації правопорушення та винесення постанови, з якого вбачається невиконання позивачем законних вимог інспектора, щодо пред`явлення посвідчення водія та належне оформлення представником владних повноважень правопорушення.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутній вищевказаний відеозапис фіксації правопорушення, на який посилається суд першої інстанції.

Колегія суддів, також, враховує, що ухвалами Лисянського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2019 року та 28 серпня 2019 року відповідача зобов`язано було надати в судове засідання матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 10, 17).

Однак, відповідачем, на виконання ухвал суду, витребувані документи не були надані.

Відеозапис події та відеозапис процедури розгляду справи про адміністративні правопорушення до суду апеляційної інстанції відповідачем, також, не надавався .

Як зазначалося, факт вчинення порушення ПДР позивач не визнає.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, відповідачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано, крім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка сама по собі не є доказом.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є не доведеним.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова поліцейського СРПП №2 Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Гладюка О.Ю. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 липня 2019 року серії ДПО18 № 157898, про застосування штрафу в сумі 425 грн. відносно ОСОБА_1 не відповідає вказаним критеріям процесуального Закону.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому наявні правові підстави для їх задоволення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову та закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати прийняту поліцейським СРПП №2 Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Гладюком О.Ю. постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 157898 від 16 липня 2019 року та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Мельничук В.П. Федотов І.В.