Справа № 160/6996/19
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2019 року Справа № 160/6996/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Чорній М.В.
представника позивача Осипова С.О.
представників відповідача Бохан О.М., Уріщенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, -
У липні 2019 року позивач звернулася до адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати дії працівників відповідача під час проведення перевірки (інспекційного відвідування) 10 серпня 2018 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) противоправними;
- скасувати постанову від 04 вересня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525, яка винесена першим заступником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим Ігорем Миколайовичем.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що під час проведення перевірки було нібито виявлено порушення трудового законодавства, а саме допущення нею до роботи чотирьох працівників без оформлення трудового договору про що було складено акт. 06.11.2018 року вона поштою отримала від Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525 на підставі акта інспекційного відвідування від 10.08.2018 року № ДН1106/249/АВ щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а саме порушення ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску чотирьох працівників до роботи без оформлення трудового договору. Під час проведення відповідачем перевірки об`єктів торгівлі особисто позивач не була присутня та її відповідач не викликав та не повідомляв про початок проведення зазначеної перевірки від 10.08.2018 року. Тобто, у порушення законодавства позивач була позбавлена права бути присутньою під час проведення відповідачем перевірки господарської діяльності, позивач була позбавлена права ознайомитись з повноваженнями працівників Держпраці. Також ознайомитись з підставами даної перевірки, ознайомлюватися з актом перевірки, надавати свої усні та письмові пояснення, робити зауваження під час проведення зазначеної перевірки, користуватися юридичною правовою допомогою під час її проведення, надавати свої докази та заперечення. Враховуючи викладене, дії працівників відповідача під час проведення перевірки (інспекційного відвідування) 10.08.2018 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є протиправними, а тому слід скасувати спірну постанову про накладення на позивача штрафу.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити у повному обсязі з викладених у ньому підстав.
Представники відповідача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнали та зазначили, що дії позивача щодо фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) перешкоджає реалізації права фізичної особи на працю, гарантованого Конституцією України та Кодексом законів про працю України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності, смерті у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічно оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо. Розмір штрафу за спірною постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.09.2018 року №ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525 визначено відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, в якому встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
З урахуванням наведеного, вважають, що посадові особи Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області при винесенні постанови про накладення штрафу уповноваженим посадовими особами від 04.09.2018 року №ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525 та під час проведення перевірки (інспекційного відвідування) ФОП ОСОБА_1 діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, представники відповідача просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 була підприємцем починаючи з 01.09.2006 року по 24.06.2019 року.
Відповідно до наказу Головного управління від 03 серпня 2018 року № 636-1 та направлення від 08 серпня 2018 року № 261 головними державними інспекторами відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні Уріщенко А.В. та ОСОБА_2 .А. у період з 09 по 10 серпня 2018 року було здійснено інспекційне відвідування позивача ФОП ОСОБА_1 за юридичною адресою: АДРЕСА_1 , та місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 (павільйон) та АДРЕСА_3 (магазин), з питань оформлення трудових відносин.
За результатами інспекційного відвідування був складений акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДН1106/249/АВ від 10 серпня 2018 року.
На підставі акта 04.09.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було винесено спірну постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525, яким вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 446 760 грн., за порушення відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.
Правомірність дій відповідача під час проведення перевірки та спірна постанова №ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525 від 04.09.2018 року є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до преамбули Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 20.09.2007 р. № 877-V цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
16 травня 2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 (далі за текстом - Порядок № 295, який був чинний на час проведення перевірки), положення якого узгоджуються з нормами Закону № 877-V.
Відповідно до п.1 Порядку №295 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Відповідно до п.2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, в тому числі Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до п.п.4 п.5 Порядку №295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться, в тому числі, за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.
В силу Порядку про здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 р. №295 Проведення інспекційних відвідувань та організацій, невиїзних інспектувань та відповідно до ч.5 вищезазначеним Порядком, інспекційні відвідування проводяться:
1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;
2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;
3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;
4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;
5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;
- Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;
ДФС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;
- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;
Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;
- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;
- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");
- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сум підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;
- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.
Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника. Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.
Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.
Так, відповідно до Відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) видом діяльності позивача ФОП ОСОБА_1 є код КВЕД 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.
В судовому засіданні представники відповідача, які були перевіряючими під час проведення перевірки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_4 (павільйон) працювали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; за адресою АДРЕСА_5 (магазин) працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Відповідно до письмових пояснень, наданих під час здійснення інспекційного відвідування 09 серпня 2018 року ОСОБА_6 , вона працює у ФОП ОСОБА_1 на посаді продавця з 01.07.2018 року. Трудові відносини з нею станом на 09.08.2018 року не оформлені. Заробітну плату у розмірі мінімальної заробітної плати вона отримує два рази на місяць готівкою. Разом з ОСОБА_6 у павільйоні працює ще один продавець ОСОБА_5 .
Згідно з письмовими поясненнями, наданими під час здійснення інспекційного відвідування 09 серпня 2018 року ОСОБА_8 , вона працює у ФОП ОСОБА_1 на посаді продавця з 24.07.2018 року. Трудові відносини з нею станом на 09.08.2018 року не оформлені. Разом з ОСОБА_8 у магазині працює ще один продавець ОСОБА_9 .
Направлення від 08 серпня 2018 року № 261, пам`ятка «Права та обов`язки об`єкта відвідування під час проведення інспекційних відвідувань або проведення невиїзних інспектувань» отримані 09 серпня 2018 року позивачем ФОП ОСОБА_1 , про що свідчить її особистий підпис.
Крім того, відповідно до письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 , наданих під час здійснення інспекційного відвідування 09 серпня 2018 року, станом на 09.08.2018 року вона як фізична особа-підприємець найманих працівників не має. В смт.Губиниха по вул АДРЕСА_4 працюють ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а за адресою: АДРЕСА_6 .Стаханова ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , проходять випробувальний термін.
Тобто, на момент проведення інспекційного відвідування зазначені вище особи фактично виконували трудові функціональні обов`язки працівників ФОП ОСОБА_1 відповідно до обраного позивачем виду господарської діяльності без офіційного оформлення трудових відносин. А ФОП ОСОБА_1 фактично допустила до роботи без оформлення трудових відносин працівників в порушення вимог ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України.
Хоча під час судового засідання були допитані в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 які надали інші пояснення. Свідок ОСОБА_10 взагалі зазначив, що під час інспекційного відвідування відповідачем торгових об`єктів 09.08.2018 р. та 10.08.2018 р., він здійснював підприємницьку діяльність та знаходився саме на місці проведення своєї господарської діяльності за адресами: АДРЕСА_7 .
Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується вплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Частиною 3 ст.24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів У країни постановляє: установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.
Крім того, Постановою № 413 передбачено, що дата наказу (розпорядження) про прийняття працівника на роботу та дата початку роботи працівника відрізняються (колонки 8 і 9 додатка до зазначеної постанови).
У Листі Міністерства соціальної політики України від 10 серпня 2015 року №1038/13/84-15 також зазначено, що до початку роботи працівника інформація про його зарахування має бути подана до Державної фіскальної служби або її територіальних органів і дата наказу про прийняття працівника на роботу та дата початку роботи працівника (дати в колонках 8 і 9 не співпадають).
Відповідно до листа Держпраці України від 03 серпня 2015 року №1364/24/21/01/2298-15 щодо подання повідомлення про прийняття працівника на роботу, повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Крім того, слід зазначити, що вимогами КЗпП України не передбачено проходження стажування особою, яка бажає працевлаштуватися шляхом укладання трудового договору, для перевірки її кваліфікації та навиків роботи або отримання таких. А випробувальний термін може встановлюватися лише після укладення трудового договору, як одна з його умов.
Стажування в цілях придбання практичних навиків, необхідних для виконання посадових обов`язків, може бути організоване за наявності відповідного договору між роботодавцем, претендентом на посаду (безробітним) і державним центром зайнятості (ст.35 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VІ).
Між тим, суд враховує той факт, що механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України, визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).
Відповідно до п.2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі, в тому числі, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Між тим, згідно з п.6-7 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (п.6 Порядку).
Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (п.7 Порядку).
Суд вважає, що спірну постанову про накладення штрафу від 04.09.2018 року прийнято відповідачем з порушенням вищезазначеного Порядку № 509.
Так, рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН 1106/249/АВ/ТД прийнято посадовою особою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 20.08.2018 р. Згідно зазначеного рішення розгляд справи призначено на 04.09.2018 р. на 09 год. 00 хв.
Таким чином, рішення № №ДН1106/249/АВ/ТД від 20.08.2018 р. щодо розгляду справи про накладення штрафу не було отримано позивачем за п`ять днів до дати розгляду.
В силу, вимог п.6, 7 Порядку № 509 посадова особа органу Держпраці перед початком розгляду справи мала б пересвідчитися у своєчасному та належному повідомленні суб`єкта господарювання про розгляд справи, та, у випадку виявлення порушення строків та порядку повідомлення, відкласти розгляд справи на інший день для належного повідомлення суб`єкта господарювання та забезпечення його прав на участь у розгляді справи. Зі змісту даних пунктів Порядку вбачається, що органи Держпраці не мають права розглядати справу про накладення штрафу без присутності суб`єкта господарювання, якщо він не був проінформований належним чином і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.
Разом з тим, в порушення вимог п.6, 7 Порядку № 509 посадовою особою відповідача справу про накладення штрафу розглянуто 04.09.2018 р. та прийнято постанову ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525 від 04.09.2018 р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 446 760 грн.
Таким чином, порушенням порядку розгляду справи про накладення штрафу ФОП ОСОБА_1 позбавлено права на захист, гарантований п.8 Порядку №509, яким передбачено право суб`єкта господарювання надати пояснення, заявити клопотання, прийняти участь у досліджені доказів.
У межах спірних правовідносин адміністративним судом не вирішується питання доцільності притягнення позивача до відповідальності, а перевіряється виключно законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, станом на момент їхнього прийняття або вчинення, за наслідками чого суд може визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язати його вчинити певні дії.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому суд визнає протиправною та скасовує постанову №ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525 від 04.09.2018 року, прийняту Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, як найбільш ефективний спосіб захисту, що повинен забезпечити поновлення порушеного права позивача, цей спосіб є адекватним наявним обставинам.
Тому суд відмовляє в задоволенні решти позовних вимог про визнання протиправними дії працівників Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області під час проведення перевірки (інспекційного відвідування) 10 серпня 2018 року ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Крім того, в судовому засіданні представником позивача було заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вказаних вимог про компенсацію витрат на правничу допомогу заперечували та зазначили, що з наданих представником позивача до справи документів не можна зробити висновок про обсяг наданих адвокатом Осиповим С.О. позивачу послуг у суді першої інстанції. Так, надані представником позивача документи щодо обґрунтування витрат на правничу допомогу (договір про надання юридичних послуг та здійсненні правового захисту (представництва) № 4/19р від 01 лютого 2019 року, додаток № 1 до договору № 2/19р від 01.02.2019 року) складені на підставі розрахунків самого позивача та/або адвоката позивача, не підтверджені об`єктивними та належними доказам. Адже, інших документів на підтвердження своєї позиції стороною позивача не надано. Наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються обставини надання позивачу адвокатом правової допомоги саме за даною справою (договір про надання юридичних послуг та здійсненні правового захисту (представництва) № 4/19р від 01 лютого 2019 року, укладений між позивачем та адвокатом Осиповим С.О., не містить посилань про надання правової допомоги саме по справі №160/6996/19), а також представником позивача не надано жодного належного та об`єктивного доказу на підтвердження того, що витрати на професійну правничу допомогу є розумними та враховують дійсно витрачений адвокатом час щодо підготовки по даній справі.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Осиповим С.О. було укладено договір про надання правничої допомоги від 01.02.2019 року.
Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні документи: договір №4/19р від 01.02.2019 року, розрахунок суми наданих юридичних послуг та квитанцію до прибуткового ордеру №3/19 від 02.10.2019 року на суму 16 328,50 грн.
Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу, які вказані в акті приймання-передачі виконаних робіт в частині підготовки та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи, отримання в приміщенні суду копії ухвали від 13.03.2019 року, позовної заяви від 11.02.2019 року, підготовка та подання заяви до Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №57802341 від 14.06.2019 року не підлягають компенсації.
Крім того, до переліку послуг наданих позивачу, серед іншого, вказано зустріч та консультація клієнта, узгодження правової позиції 14.06.2019 р., 20.06.2019 р., 24.07.2019 р., ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №57802341 Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 14.06.2019 р., підготовка та подання позовної заяви від 24.07.2019 року, підготовка та подання заяви про забезпечення позову від 29.08.2019 року, що підлягають частковій компенсації з урахуванням часткового задоволення позовної заяви.
За таких обставин, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в частині 9 605 грн. (16 328,50 грн. 960,50 грн. 1 921 грн. 960,50 грн. 1 921 грн. 960,50 грн.) за представництво інтересів позивача в судових засіданнях та складання адміністративного позову, відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу також частину судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору під час звернення до суду з даним позовом по справі в розмірі 5 043,90 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову від 04.09.2018 року про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН1106/249/АВ/ТД-ФС/525, прийняту Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.
У задоволенні решти позову відмовити.
Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 043,90 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 605 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 29.11.2019 року.

Суддя К.С. Кучма