Справа № 460/1601/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 460/1601/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф. А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участю представник позивача Троянчука Д. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень в частині,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК, відповідач) про визнання протиправними та скасування:

· абзацу 1 пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1247 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду;

· абзацу 1 пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1248 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду;

· абзацу 1 пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1249 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні пункти рішень відповідача є протиправними, оскільки перевірка поданих позивачем декларацій, недостовірні висновки якої стали підставою для прийняття відповідних рішень, проведена відповідачем з порушенням порядку її проведення. Крім того, твердження відповідача щодо недостовірності даних, зазначених у відповідних деклараціях є безпідставним так як у відповідності до норм Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України позивачем правомірно зазначено тип права щодо об`єктів декларування - спільна сумісна власність. Отже такі пункти рішень підлягають скасуванню.

Ухвалою судді від 19.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

02.09.2019 від представника позивача до суду надійшли заява про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та заява про витребування доказів.

Ухвалою суду від 03.09.2019 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень в частині. Ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у даній справі підготовче засідання на 15:00 17.09.2019.

11.09.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що спірні пункти рішень та рішення в цілому є законними, прийнятими відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за результатами перевірки декларацій позивача, якою виявлено порушення антикорупційного законодавства України. При визначенні типу права відомості про об`єкти нерухомості, транспортні засоби, доходи та інші об`єкти які мають відображатись у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, підлягають відображенню відомості на підставі правовстановлюючих документів.

Також, 11.09.2019 від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

17.09.2019 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про визнання поважними причин неприбуття представника НАЗК в судове засідання, призначене на 15:00 год. 17.09.2019.

17.09.2019 представником позивача подано до суду додаткові обґрунтування, у яких останній зазначив - форма декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженої Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 №3 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.07.2016 № 960/29090, передбачає інформацію про членів сім`ї суб`єкта декларування та інформацію щодо прав на об`єкти рухомого та нерухомого майна, що належать йому або членам його сім`ї на праві власності. Проте, форма декларації не встановлює чіткого розмежування, в яких випадках повинні бути заповнені графи щодо прав на об`єкти власності в частині «тип власності»: індивідуальна чи спільна власність при наявності майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Як вбачається з п. 169-170 рішення ЄСПЛ від 09.04.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), вислів «згідно із законом» вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див. серед інших джерел, рішення від 25.03.1998 у справі «Копп проти Швейцарії», п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-11).

Отже, ця фраза передбачає, inter alia, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24.04.2008 у справі «С. G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07, п. 39). Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «Р. G. та J. Н. проти Сполученого Королівства», заява № 44787/98, п. 46, ECHR 2001-IX)».

Згідно з вимогами п. 49 рішення ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02), норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку.

Таким чином, затверджена форма декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування не є чітко сформульованою, у зав`язку із чим, позивач при її заповненні керувався частинами 1, 3 статті 368 ЦК України, статтями 60, 61 Сімейного кодексу України, статтею 46 Закону України «Про запобігання корупції», а також приміткою 2 до розділу 3 «Об`єкти нерухомості» декларацій, згідно якої, поле «Частка власності» заповнюється, якщо об`єкт нерухомості знаходиться у спільній власності. Якщо об`єкт нерухомості знаходиться у спільній сумісній власності то в цьому полі слід помітити, що поле не застосовується.

Також 17.09.2019 представником позивача подано до суду заяву про здійснення повного захисту прав та інтересів позивача, у якій просив у випадку необхідності вийти за межі позовних вимог для здійснення повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача.

20.09.2019 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про визнання поважними причин неприбуття представника НАЗК в судове засідання, призначене на 15:00 год. 17.09.2019.

09.10.2019 від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів.

15.10.2019 від представника позивача до суду надійшла заява про зміну підстав позову. Представник позивача зазначив, що затверджена форма декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування не є чітко сформульованою, у зав`язку із чим позивач при її заповненні керувався частинами 1, 3 статті 368 ЦК України, статтями 60, 61 Сімейного кодексу України, статтею 46 Закону України «Про запобігання корупції», а також приміткою 2 до розділу 3 «Об`єкти нерухомості» декларацій, згідно якої, поле «Частка власності» заповнюється, якщо об`єкт нерухомості знаходиться у спільній власності. Якщо об`єкт нерухомості знаходиться у спільній сумісній власності то в цьому полі слід помітити, що поле не застосовується. На підставі вищенаведеного, просив суд приєднати заяву про зміну підстав позову шляхом доповнення до матеріалів справи №460/1601/19 та прийняти рішення про задоволення позову повністю.

Ухвалою суду від 16.10.2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Національного агентства з питань запобігання корупції належним чином засвідченні копії документів, які були підставою для проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 за 2015, 2016 та 2017 роки.

31.10.2019 представником позивача подано до суду клопотання про приєднання доказів до справи.

31.10.2019 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15:00 год. 04.12.2019.

04.11.2019 на виконання ухвали суду від 16.10.2019 представник відповідача подав до суду документи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові та заявах по суті справи, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.10.2016 подав до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік (виправлену).

Рішенням НАЗК від 29.12.2018 № 3265 «Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду» доручено уповноваженим особам відповідача провести повну перевірку декларації позивача за 2015 рік (виправленої).

У подальшому, рішенням відповідача від 15.02.2019 №464 «Про продовження строку повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду» продовжено строк проведення повної перевірки декларації на 30 календарних днів.

На вимоги працівників Національного агентства, позивачем надано письмові пояснення по декларації за 2015 рік та на їх підтвердження відповідні документи.

За результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду, прийнято рішення від 26.04.2019 № 1247, відповідно до пункту 1 якого:

суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації за 2015 рік зазначив недостовірні відомості про: власника земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, власника житлового будинку, який належить на праві власності члену сім`ї (дружині) та господарську будівлю, яка не зареєстрована в якості окремого об`єкта нерухомості, дату набуття права та власника транспортного засобу, який належить йому на праві власності; право власності на доходи, отримані ним та членом сім`ї (дружиною), чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3 та 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». Ознак правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 366-1 Кримінального кодексу України, не виявлено.

08.02.2017 подав до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік (після звільнення).

Рішенням НАЗК від 29.12.2018 № 3266 «Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду» доручено уповноваженим особам відповідача провести повну перевірку декларації позивача за 2016 рік (після звільнення).

У подальшому, рішенням відповідача від 15.02.2019 № 465 «Про продовження строку повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду» продовжено строк проведення повної перевірки декларації на 30 календарних днів.

На вимоги працівників Національного агентства, позивачем надано письмові пояснення по декларації за 2016 рік та на їх підтвердження відповідні документи.

За результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду, прийнято рішення від 26.04.2019 № 1248, відповідно до пункту 1 якого:

суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації за 2016 рік (після звільнення) зазначив недостовірні відомості про: власника земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, власника житлового будинку, який належить на праві власності члену сім`ї (дружині) та господарську будівлю, яка не зареєстрована в якості окремого об`єкта нерухомості, дату набуття права та власника транспортного засобу, який належить йому на праві власності; право власності на доходи, отримані ним та членом сім`ї (дружиною), чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3 та 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». Ознак правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 366-1 Кримінального кодексу України, не виявлено.

29.03.2018 подав до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (щорічну).

Рішенням НАЗК від 29.12.2018 № 3267 «Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного суду» доручено уповноваженим особам відповідача провести повну перевірку декларації позивача за 2017 рік.

У подальшому, рішенням відповідача від 15.02.2019 № 466 «Про продовження строку повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного суду» продовжено строк проведення повної перевірки декларації на 30 календарних днів.

На вимоги працівників Національного агентства, позивачем надано письмові пояснення по декларації за 2017 рік та на їх підтвердження відповідні документи.

За результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного суду, прийнято рішення від 26.04.2019 № 1249, відповідно до пункту 1 якого:

суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації за 2017 рік зазначив недостовірні відомості про: власника земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, власника житлового будинку, який належить на праві власності члену сім`ї (дружині) та господарську будівлю, яка не зареєстрована в якості окремого об`єкта нерухомості, дату набуття права та власника транспортного засобу, який належить йому на праві власності; право власності на доходи, отримані ним та членом сім`ї (дружиною), чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3 та 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». Ознак правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 366-1 Кримінального кодексу України, не виявлено.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 (далі по тексту - Закон України №1700-VII) визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України №1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти (частина четверта статті 4 Закону України №1700-VII).

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Положеннями статті 50 Закону України №1700-VII визначено, що повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною 7 статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення Національним агентством контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України № 1700-VII, визначає Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 (далі по тексту - Порядок №56).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 розділу ІІІ Порядку №56 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) складовими предмета повної перевірки декларації є: з`ясування достовірності задекларованих відомостей; з`ясування точності оцінки задекларованих активів; перевірка на наявність конфлікту інтересів; перевірка на наявність ознак незаконного збагачення.

Повна перевірка проводиться на підставах, визначених Законом, у разі, якщо:

1) декларацію подано службовою особою, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище, суб`єктом декларування, який займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків;

2) у поданій декларації виявлено невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю;

3) подана суб`єктом декларування декларація містить поле (поля), у якому (яких) суб`єкт декларування обрав позначку "Член сім`ї не надав інформацію" (у випадку, передбаченому частиною 7 статті 46 Закону);

4) Національне агентство отримало від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел інформацію про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Така інформація має стосуватися конкретного суб`єкта декларування та містити фактичні дані, що можуть бути перевірені;

5) Національне агентство встановило невідповідність рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам за результатами моніторингу способу життя такого суб`єкта декларування.

Повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників Підрозділів.

Рішення про проведення перевірки має містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, суб`єкта (суб`єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), та визначену Законом підставу для повної перевірки, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Рішення про проведення перевірки може бути оскаржене в судовому порядку. Оскарження Рішення про проведення перевірки не зупиняє проведення повної перевірки декларації.

Початком здійснення повної перевірки декларації є наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки робочий день. Про початок проведення повної перевірки уповноважена особа Національного агентства не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття рішення повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру.

Повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до:

1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань;

2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації. (пункт 12 розділ ІІІ Порядку №56)

Отже, аналіз положень Порядку № 56, свідчить про те, що повна перевірка декларацій чітко обмежена конкретними строками її проведення - 60 календарних днів; цей строк може бути подовжений, але сукупно - не більше ніж на 30 календарних днів.

Відтак, повна перевірка декларацій повинна тривати не більше, ніж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки, а у виняткових випадках - не більше 90 днів.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що Порядком №56 не встановлені граничні терміни для опрацювання отриманих в рамках здійснення повної перевірки матеріалів, складання та прийняття рішення.

Разом з тим, системний аналіз пункту 6 розділу III Порядку №56 дає підстави суду для висновку, що повна перевірка декларацій розпочинається рішенням про її проведення і закінчується рішенням про результати перевірки.

Будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларації поза межами визначеного Порядком №56 строку законодавством не передбачено.

Таким чином, суд вважає помилковими твердження представника відповідача про відсутність граничних термінів для опрацювання отриманих в рамках здійснення повної перевірки матеріалів та складення і прийняття рішення та зазначає, що тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.

Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 04.04.2011 року №512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19.02.2009 року, заява №24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав..»

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що дана стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Крім того, даний принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання),

Зокрема, у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine) від 09.01.2013 року, заява №21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог «якості закону» при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Аналізуючи дотримання вимог «якості закону», ЄСПЛ зазначив, зокрема, таке: «Відсутність будь-яких строків давності, що розглядалася вище за статтею 6 Конвенції, давала дисциплінарним органам повну свободу дій та порушила принцип юридичної визначеності.

Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21.10.2010 року у справі «Дія-97» проти України» («Diya 97» v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями). Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для звільнення заявника з посади, включаючи процес ухвалення рішення на пленарному засіданні парламенту […];»

Таким чином, суд наголошує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Відповідно до пункту 1 Розділу IV Порядку № 56 за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації (далі - Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації).

Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації складається з таких частин: 1) вступна частина із зазначенням дати, номера та місця складання, назви Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації; 2) описова частина із зазначенням прізвища, імені, по батькові суб`єкта декларування, назви посади та органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або юридичної особи публічного права, правових підстав проведення повної перевірки декларації, переліку інформації, яка використовувалася під час здійснення повної перевірки декларації, складових предмета перевірки; 3) мотивувальна частина із зазначенням встановлених Національним агентством обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, якими Національне агентство керувалося при прийнятті Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації, і положення закону, яким воно керувалося; 4) резолютивна частина із зазначенням висновку, якого Національне агентство дійшло за результатами здійснення повної перевірки декларації, можливості оскарження цього рішення в судовому порядку.

Пунктом 2 Розділу IV Порядку № 56 передбачено, що про закінчення проведення повної перевірки декларації Національне агентство письмово повідомляє суб`єкта декларування та надсилає Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації для ознайомлення. Зазначені дії можуть вчинятися за допомогою програмних засобів Реєстру або засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Якщо в результаті повної перевірки декларації було встановлено відображення у декларації недостовірних відомостей, або неточну оцінку задекларованих активів, або наявність конфлікту інтересів, або ознаки незаконного збагачення, Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації надсилається суб`єкту декларування за допомогою засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення та програмних засобів Реєстру.

Рішення про проведення повної перевірки декларації розміщується протягом трьох робочих днів з моменту його прийняття на веб-сайті Національного агентства, за винятком відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 Закону.

Рішення про проведення повної перевірки декларації може бути оскаржено суб`єктом декларування в судовому порядку.

Так, з урахуванням того, що рішення № 3265 «Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду» Національним агентством з питань запобігання корупції прийнято 29.12.2018, враховуючи встановлені обставини справи щодо продовження терміну проведення повної перевірки декларації, суд вважає, що повна перевірка декларації, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої ОСОБА_1 , за 2015 рік (виправленої) підлягала закінченню 29.03.2019.

Однак, оскаржуване рішення № 1247 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду» Національним агентством прийнято 26.04.2019, тобто поза межами граничного 90-денного строку, встановленого для проведення повної перевірки.

Рішення № 3266 «Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду» Національним агентством з питань запобігання корупції прийнято 29.12.2018, враховуючи встановлені обставини справи щодо продовження терміну проведення повної перевірки декларації, суд вважає, що повна перевірка декларації, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої ОСОБА_1 , за 2016 рік (після звільнення) підлягала закінченню 29.03.2019.

Однак, оскаржуване рішення № 1248 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду» Національним агентством прийнято 26.04.2019, тобто поза межами граничного 90-денного строку, встановленого для проведення повної перевірки.

Рішення № 3267 «Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного суду» Національним агентством з питань запобігання корупції прийнято 29.12.2018, враховуючи встановлені обставини справи щодо продовження терміну проведення повної перевірки декларації, суд вважає, що повна перевірка декларації, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої ОСОБА_1 , за 2017 рік підлягала закінченню 29.03.2019.

Однак, оскаржуване рішення № 1249 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду» Національним агентством прийнято 26.04.2019, тобто поза межами граничного 90-денного строку, встановленого для проведення повної перевірки.

Так, положеннями пункту 5 розділу III Порядку №56 повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

2) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 цього розділу;

3) направлення Національним агентством відповідному суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу.

Як вже зазначалося вище, за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Таким чином, проведення перевірки Національним агентством декларації передбачає встановлену Порядком процедуру, яка визначає чітко визначену послідовність дій, результатом якої є обов`язкове прийняття рішення про проведення перевірки декларацій (декларації).

При цьому, суд зазначає, що важливість дотримання і неухильного виконання етапів процедури, зокрема, прийняття за її наслідками відповідного рішення, безпосередньо пов`язана із забезпеченням права особи, інтересів якої вона стосується.

Норми законодавства не наділяють Національне агентство повноваженнями здійснювати повторну перевірку декларацій (декларації), якщо повна перевірка відповідної декларації вже раніше проводилася та скасувати рішення про призначення перевірки через неналежним чином проведену перевірку, а також призначати фактично повторну перевірку декларації.

Рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду», «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду», «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду» прийняті, однак поза межами строків, передбачених для проведення такої перевірки позивача.

Так, проведення перевірки відповідно до статей 48 та 50 Закону України № 1700-VII визначено Порядком № 56. Згідно з цим порядком Національне агентство у особі відповідних структурних підрозділів за своїми обов`язками, які передбачені Законом України №1700-VII та Порядком №56, повинне здійснювати контроль та повну перевірку декларації особи згідно з чітко встановленою правовою процедурою, визначеною у ньому.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура повної перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

При цьому, суд зазначає, що важливість дотримання і неухильного виконання етапів процедури, зокрема, прийняття за її наслідками відповідного рішення, безпосередньо пов`язана із забезпеченням права особи, інтересів якої вона стосується.

Дії або рішення суб`єкта владних повноважень вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються).

Правомірне очікування виникає у особи в тому випадку, коли внаслідок правового регулювання зі сторони суб`єкта владних повноважень у особи наявне розумне сподівання, що стосовно неї суб`єкт владних повноважень буде діяти саме так, а не інакше.

Наявність «законних очікувань» (яку в кожному окремому випадку встановлює Суд) є передумовою для відповідного захисту. В свою чергу, умовою наявності законного очікування в розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави (sufficient legal basis) в національному праві або усталена практика публічної адміністрації. Іншими словами, законне очікування - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права.

Тобто, недотримання власних процедур суб`єктом владних повноважень порушує законні очікування особи, порушує принципи правової визначеності, викликає у особи сумніви щодо прозорості та відкритості проведення перевірки, прийняття за її наслідками безстороннього, законного рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 10.04.2019 в адміністративній справі №826/16495/17 (адміністративне провадження № К/9901/62935/18), який в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Зважаючи на те, що оскаржувані рішення Національного агентства з питань запобігання корупції прийнято лише 26.04.2019, тобто лише на 117 день з дня прийняття рішення про проведення повної перевірки, суд дійшов до висновку, що відповідачем порушено строки проведення перевірки декларацій, передбачені Порядку №56.

Таким чином, недотримання розумних строків при проведенні певних процедур суб`єктом владних повноважень порушує законні очікування особи на прийняття рішення у визначений законом строк, порушує принципи правової визначеності, викликає у особи сумніви щодо прозорості та відкритості проведення перевірки, прийняття за її наслідками безстороннього, законного рішення, а також позбавляє позивача можливості передбачати наслідки, а у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку, орієнтуватися на певний та своєчасний результат.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування спірних рішень НАЗК.

Щодо недостовірності задекларованих відомостей позивачем у деклараціях за 2015 (виправлений), 2016 (після звільнення) та 2017 роки, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларацій за 2015 (виправленої), 2016 (після звільнення) та 2017 роки відобразив відомості про земельну ділянку на території Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :09:008:0165, загальною площею 1 000,0 м2, дата набуття права 23.12.2014, яка належить на праві спільної власності йому та члену сім`ї (дружині).

Проте, за твердженням відповідача, така інформація є недостовірною, адже згідно відомостей з реєстру Державного земельного кадастру та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2014, власником земельної ділянки з відповідним кадастровим номером є суб`єкт декларування, ОСОБА_1 .

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларацій за 2015 (виправленої), 2016 (після звільнення) та 2017 роки позивач відобразив відомості про житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 253,9 м2, дата набуття права 04.02.2010, який належить на праві спільної власності йому та члену сім`ї (дружині).

Проте, за твердженням відповідача, така інформація є недостовірною, так як згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.02.2010, власником вищевказаного будинку -: член сім`ї (дружина).

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларацій за 2015 (виправленої), 2016 (після звільнення) та 2017 роки позивач відобразив відомості про господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 253,9 м2, дата набуття права 04.02.2010, який належить на праві спільної власності йому та члену сім`ї (дружині).

Проте, за твердженням відповідача, така інформація є недостовірною, бо зазначений об`єкт нерухомого майна є складовою житлового будинку (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про який відображені у пункті 1.2 декларацій, а тому дані вказаний об`єкт нерухомості - господарська будівля, яка є складовою житлового будинку (домоволодіння), не зареєстрована у якості окремого об`єкта нерухомості, а також належить члену сім`ї (дружині).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 . добросовісно зазначив відомості про господарську будівлю як окремий об`єкт нерухомого майна, адже згідно з Технічною документацією, яка наявна в матеріалах справи господарська будівля розташована окремо від будинку.

У розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» декларацій за 2015 (виправленої), 2016 (після звільнення) та 2017роки ОСОБА_1 відобразив відомості про транспортний засіб Volvo V-40 2013 року випуску, дата набуття права 22.08.2013, який належить йому на праві спільної власності.

Проте, за твердженням відповідача, така інформація є недостовірною, бо відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19.08.2013 № 089846 та листа Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 11.02.2019 №31/2135, вищезгаданий транспортний засіб належить на праві власності суб`єкту декларування, а дата набуття права - 19.08.2013.

Що стосується вказівки деклараціях відомостей про дату набуття права власності на транспортний засіб, то відповідно до частини першої статті 334 ЦК України, право власності набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 5.1 договору купівлі-продажу від 19.08.2013 № 23/13, укладеного між приватним підприємством "Нордік Моторс" та ОСОБА_1 , сторонами обумовлено, по право власності на автомобіль Volvo V-40 2013 року випуску переходить до Покупця, яким виступав позивач, з моменту проведення авансового платежу та пред`явлення гарантійного листа банківської установи про надання Покупцю кредиту на придбання автомобіля за умовами цього договору. Авансовий платіж за даним договором проведений позивачем саме 22.08.2013, що підтверджується квитанцією банку від 22.08.2013 № 0110016, після чого банком - акціонерним товариством "Укрексімбанк" надано ПП "Нордік Моторс" гарантійний лист 22.08.2013 № 065-51/2226. Відтак, саме 22.08.2013 позивач набув права власності на транспортний засіб, а твердження відповідача про його набуття 19.08.2013 є безпідставними і необгрунтованими.

У розділі 11 «Доходи у тому числі подарунки» декларацій за 2015 рік (виправленої) позивач відобразив відомості про дохід у вигляді заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, отриманий ним на праві спільної власності у сумі 233 943, 00 гривень.

Проте, за твердженням відповідача, така інформація є недостовірною, адже відповідно до довідки про заробітну плату від 15.03.2016 № 12, наданої позивачем та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є позивач.

Також позивач відобразив відомості про дохід у вигляді заробітної плати отриманої за основним місцем роботи, отриманий членом сім`ї (дружиною) на праві спільної власності у сумі 58 659,00 гривень. Відповідно до довідки про заробітну плату від 15.03.2016 № 79, наданої суб`єктом декларування та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є член сім`ї (дружина).

У розділі 11 «Доходи у тому числі подарунки» декларації за 2016 рік (після звільнення) позивач відобразив відомості про дохід у вигляді заробітної плати отриманої за основним місцем роботи, отриманий ним на праві спільної власності у сумі 246 279,00 гривень.

Проте, за твердженням відповідача, така інформація є недостовірною, адже відповідно до довідки про заробітну плату від 13.01.2017 № 12, наданої позивачем та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є позивач.

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді щорічної разової допомоги ветеранам війни, отриманий ним на праві спільної власності у сумі 920,00 гривень.

Відповідно до наданого письмового пояснення, власником отриманого доходу є позивач.

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отриманий ним на праві спільної власності у сумі 35 832,00 гривні. Відповідно до довідки від 28.02.2017 № 2121/02, наданої суб`єктом декларування, власником отриманого доходу є позивач.

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді заробітної плати отриманої за основним місцем роботи, отриманий членом сім`ї (дружиною) на праві спільної власності у сумі 79 123,00 гривні.

Відповідно до довідки про заробітну плату від 01.02.2017 № 15, наданої позивачем та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є член сім`ї (дружина).

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді гонорарів та інших виплат згідно з цивільно правовими договорами, отриманий членом сім`ї (дружиною) на праві спільної власності у сумі 844,00 гривні. Відповідно до довідки від 02.03.2017 № 367, наданої позивачем та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є член сім`ї (дружина).

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді кредиту, отриманий ним на праві спільної власності у сумі 39 900,00 грн. Відповідно до довідки від 23.02.2016 № 065-11/344, наданої позивачем, власником отриманого доходу є позивач.

У розділі 11 «Доходи у тому числі подарунки» декларації за 2017 рік позивач відобразив відомості про дохід у вигляді заробітної плати отриманої за основним місцем роботи, отриманий ним на праві спільної власності у сумі 222 273,00 гривні.

Проте, за твердженням відповідача, така інформація є недостовірною, так як відповідно до довідки про заробітну плату від 01.02.2018 № 5/КАС, наданої позивачем та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є позивач.

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді щорічної разової допомоги ветеранам війни, отриманий ним на праві спільної власності у сумі 1200,00 грн. Відповідно до наданого письмового пояснення, власником отриманого доходу є позивач.

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отриманий ним на праві спільної власності у сумі 259 252,00 грн. Відповідно до довідки від 14.03.2018 № 2173/03, наданої позивачем, власником отриманого доходу є позивач.

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді заробітної плати отриманої за основним місцем роботи, отриманий членом сім`ї (дружиною) на праві спільної власності у сумі 124 983,00 грн. Відповідно до довідки про заробітну плату від 09.02.2018 № 24, наданої позивачем та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є член сім`ї (дружина).

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді гонорарів та інших виплат згідно з цивільно правовими договорами, отриманий членом сім`ї (дружиною) на праві спільної власності у сумі 1 071,00 грн. Відповідно до довідки від 06.03.2017 № 531, наданої позивачем та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є член сім`ї (дружина).

Позивач відобразив відомості про дохід у вигляді виплат, які здійснюються професійними спілками своїм членам, отриманий членом сім`ї (дружиною) на праві спільної власності у сумі 300,00 гривень. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, власником отриманого доходу є член сім`ї (дружина).

Суд не погоджується з твердженнями Національного агентства з питань запобігання корупції про помилкове зазначення ОСОБА_1 у вказаних вище деклараціях типу права власності - спільна власність, щодо вказаних вище об`єктів декларування.

Згідно пункту 2 частини першої статті 46 Закону № 1700-VII у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність. В разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності такі відомості повинні включати відомості, зазначені у пункті 1 частини 1 цієї статті, про усіх співвласників майна.

Відповідно до частин першої-третьої статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином, будь-яке майно, окрім речей індивідуального користування, набуте подружжям під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, а тому позивач правомірно зазначив такий тип власності у поданих деклараціях, щодо яких прийняті оскаржувані рішення.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, зважаючи на те, що оскаржувані рішення відповідачем прийнято з порушенням строків проведення перевірки, передбачених пунктом12 Порядку № 56, а також абзаци 1 пунктів 1 та пункти 5 вказаних рішень є безпідставними, суд дійшов до переконання про наявність підстав для визнання протиправним та скасування абзацу 1 пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1247 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду, абзацу 1 пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1248 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду, абзацу 1 пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1249 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду.

Варто звернути увагу на те, що в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, на переконання суду, свою позицію не довів та не обґрунтував її.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про запобігання корупції», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень в частині, задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

· абзац перший пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1247 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду;

· абзац перший пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1248 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, Головою Рівненського окружного адміністративного суду;

· абзац перший пункту 1 та пункту 5 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2019 № 1249 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2019 року.