Справа № 320/2739/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2739/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі за адміністративним позовом Громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 до Начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенанта Міщенка Дмитра Івановича про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Громадянка Російської Федерації Егіазарян Ануш Генріковна звернулась до суду з позовом до Начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенанта Міщенка Дмитра Івановича, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенанта Міщенка Дмитра Івановича від 31.12.2018 про заборону в`їзду в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 3 роки;

- визнати протиправним та скасувати рішення начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенанта Міщенка Дмитра Івановича про відмову громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 31.12.2018.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом типу Р НОМЕР_1 , який був виданий позивачу 24.05.2016.

31.12.2018 у пункті пропуску « Жуляни », близько 14 год. 20 хв., під час оформлення пасажирів рейсу «Мінськ-Київ» було виявлено гр. Російської Федерації ОСОБА_1.

Начальником відділу - начальником 1-го відіпс всп «Жуляни», лейтенантом Д. Міщенко складено довідку стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 31.12.2018, у якій зазначено: « 31.12.2018 у пункті пропуску «Жуляни» близько 14 год. 20 хв., під час оформлення пасажирів рейсу № 839 «Мінськ-Київ», виявлено громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 . Під час проведення заходів контролю другої лінії було встановлено, що у серпні 2016 року вона незаконно прибула на ТОТ АР Крим через закритий пункт пропуску «Сімферополь», авіасполученням «Москва-Сімферополь», знаходилась там з метою відпочинку 7 діб та повернулась назад зворотнім маршрутом «Сімферополь-Москва», чим порушила вимоги частини 2 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 367, а саме: в`їхала та ТОТ АР Крим та виїхала з неї з порушенням визначених цими нормативно-правовими актами вимог без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду - виїзду.».

Додатками до вказаної довідки є копія установчої сторінки паспортного документу, письмове пояснення особи та CD диск з відеозаписом співбесіди.

З письмових пояснень, підписаних позивачем слідує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у серпні 2016 року рейсом «Москва-Сімферополь» перетнула територію АР Крим, з метою відпочинку на тиждень, та тим же рейсом зворотного сполучення покинула АР Крим. (а.с. 20)

На підставі вищевказаної довідки, начальником відділу - начальником 1-го ІПС всп «Жуляни», лейтенантом Д. Міщенко, прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну від 31.12.2017, якою громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборонено в`їзд в Україну, строком на 3 (три) роки.

Одночасно з постановою про заборону в`їзду в Україну, відповідач прийняв рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 31.12.2018, якою позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаної постанови про заборону в`їзду в Україну та рішення про відмову у перетинанні державного кордону України, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- оскаржувані постанова та рішення прийняті з підстав порушення позивачем правил в`їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію АР Крим, зокрема, без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду та виїзду, що відповідає положенням та вимогам чинного законодавства України;

- матеріали справи містять копію пояснень, наданих та особисто підписаних позивачем, які викладені російською мовою (якою володіє позивач), та з яких чітко встановлюється, що остання, у кінці серпня 2016 року, перебувала на території АР Крим, кордон яку перетнула через пункт пропуску для повітряного сполучення «Сімферополь»;

- відеозаписом співбесіди працівників прикордонної служби з позивачем, підтверджується, що співбесіда проходила у спокійній атмосфері, без проявів будь-якого тиску зі сторони посадової особи прикордонної служби. При цьому, враховуючи, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 вільно володіла російською мовою, проблем та незрозумілостей у їх спілкуванні не виявлено. Посадовою особо відповідача повідомлено громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 про складання щодо неї постанови про заборону в`їзду в Україну, та у той же час, у матеріалах справи наявний акт про відмову від підпису, з якого з`ясовується, що позивач відмовилась від отримання другого екземпляру рішення про відмову в перетині державного кордону України.

- оскільки позивач здійснювала в`їзд та виїзд з тимчасово-окупованої території АР Крим без спеціального дозволу та через закритий пункт пропуску, зазначене, свідчить про правомірність та законність прийняття оскаржуваної постанови про заборону в`їзду в Україну, та, відповідно, рішення про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства.

Зважаючи на вказане вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI.

Відповідно до положень ч. 2 ст. Закону № 1710, прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Приписами ч. 4 ст. 2 Закону № 1710, передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 1710, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Нормами ч. ч. 2, 3 ст. 6 Закону № 1710, передбачено, що початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Так, положеннями ст. 8 Закону № 1710, визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1710, прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 1710, процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки:

1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи;

2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;

3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

У свою чергу, згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 1710, процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає:

1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди;

2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Отже, зазначені приписи законодавства свідчать про наявність у відповідача певного кола прав та повноважень щодо здійснення контролю, що, безумовно, відноситься до дискреційних повноважень уповноваженого органу з питань перетину державного кордону, за умови, якщо такі дії не суперечать Закону та правилам.

Слід зазначити, що згідно з ч. ч. 4-5 ст. 9 Закону № 1710, іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статті 14 цього Закону, а саме: за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, було досліджено, що оскаржувані постанова та рішення прийняті з підстав порушення позивачем правил в`їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію АР Крим, зокрема, без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду та виїзду.

27.04.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (Закон № 1207; в редакції, яка була чинна, станом на серпень 2017 року, а саме, на час перетину позивачем державного кордону України авіасполученням «Москва-Сімферополь»).

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону № 1207, передбачено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 4 Закону № 1207, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 10 Закону № 1207, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду - виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

У свою чергу, приписами Закону вказано, що в`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 367, затверджений Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, згідно п. 3 якого, в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.

Згідно з п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України № 424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», у зв`язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон (далі - пункти пропуску) та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово закрито пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком, зокрема, пункт пропуску «Сімферополь» (ідентифікаційний номер 010100; вид сполучення - повітряний; категорія - міжнародний цілодобовий; місце розташування - Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку (абз. 2 ч. 1 ст. 13); якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні (абз. 3 ч. 1 ст. 13); якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду (абз. 8 ч. 1 ст. 13).

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 3773 (в редакції, станом на момент прийняття оспорюваних постанови та рішення від 31.12.2018), рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Приписами ст. 14-1 Закону № 3773, визначено, що іноземцям та особам без громадянства, які прибули до контрольних пунктів в`їзду - виїзду з тимчасово окупованої території без відповідного дозволу, не дозволяється подальший проїзд та в найкоротший строк вони повертаються на тимчасово окуповану територію, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ. У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті контролю в`їзду - виїзду до їх повернення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.1 розділу II Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонним служби України від 05.12.2011 № 946 (далі -Інструкція № 946), рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Згідно з пунктом 2.3 розділу II Інструкції № 946, рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

Відповідно до п. 3.1, 3.3 - 3.8 розділу ІII Інструкції № 946, у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка. На підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну. Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни. Підготовлені довідка та два примірники постанови (далі - матеріали) невідкладно надсилаються начальнику зміни оперативно-чергової служби центру управління службою органу охорони державного кордону (далі - начальник зміни) для доповіді начальнику органу охорони державного кордону або його першому заступнику (далі - уповноважена посадова особа) для прийняття рішення. Отримавши матеріали, начальник зміни реєструє їх у журналі обліку матеріалів щодо заборони в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (додаток 2) та невідкладно доповідає про їх надходження уповноваженій посадовій особі для прийняття рішення. При цьому в журналі в обов`язковому порядку зазначаються час отримання матеріалів начальником зміни та час доповіді про їх надходження уповноваженій посадовій особі, що засвідчується підписом начальника зміни. Уповноважена посадова особа зобов`язана протягом трьох годин після доповіді розглянути отримані матеріали та, зокрема, за наявності підстав прийняти шляхом затвердження обох примірників постанови рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну. Затверджені примірники постанови передаються начальнику зміни. Про прийняте рішення начальник зміни невідкладно із застосуванням засобів телефонного зв`язку інформує старшого зміни. Строк заборони в`їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови. Перший примірник постанови із зазначеним на ній рішенням та довідка зберігаються в органі охорони державного кордону, який затвердив постанову. Другий примірник постанови, завірений гербовою печаткою, штабом органу охорони державного кордону (головним відділом) надсилається в підрозділ охорони державного кордону, яким ініційовано питання про заборону в`їзду в Україну іноземцю. Після отримання в установленому порядку від начальника зміни інформації про прийняте уповноваженою посадовою особою рішення старший зміни: оголошує рішення органу охорони державного кордону, мовою якою володіє іноземець; проставляє у паспортному документі іноземця відмітку „Заборонено в`їзд в Україну терміном на ..." (додаток 3), засвідчує її підписом та печаткою (додаток 4); записує рішення про заборону в`їзду в Україну до журналу обліку іноземців, яким заборонено в`їзд в Україну (додаток 5).

Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять копію пояснень, наданих та особисто підписаних громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 31.12.2018. Зазначені пояснення викладені російською мовою (якою володіє позивач), та з яких чітко встановлюється, що остання, у кінці серпня 2016 року перебувала на території АР Крим, кордон перетнула через пункт пропуску для повітряного сполучення «Сімферополь».

Під час розгляду апеляційної скарги, представник позивача вказав на те, що позивач не зверталась до правоохоронних органів щодо вчинення співробітниками прикордонної служби злочинів, здійснення тиску, примусу тощо. Крім того, згідно відеозапису співбесіди працівників прикордонної служби з позивачем, зазначене співбесіда проходила у нормальній атмосфері, без проявів будь-якого тиску та примушувань вчинити певні дії та/або підтвердити потрібну інформацію. Позивач володіла російською мовою, проблем та незрозумілостей у їх спілкуванні з запису не прослідковується. Посадовою особо відповідача повідомлено позивача про складання щодо неї постанови про заборону в`їзду в Україну, а в матеріалах справи наявний акт про відмову від підпису, згідно якого, позивач відмовилась від отримання другого екземпляру рішення про відмову в перетині державного кордону України. (а.с. 59, 85, 93)

Зазначене, в сукупності з наявними в матеріалами справи доказами та отриманими від учасників справи поясненнями, на переконання колегії суддів, спростовує доводи сторони позивача про те, що пояснення, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, були відібрані посадовими особами прикордонної служби із застосуванням тиску, а під час співбесіди, відповідачем проігноровано той факт, що позивач не володіє українською мовою, та їй не забезпечено присутність перекладача.

Колегія суддів констатує, що стороною позивача ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції не було надано жодного доказу на спростування наданих самим позивачем пояснень щодо в`їзду та виїзду з тимчасово-окупованої території АР Крим без спеціального дозволу та через закритий пункт пропуску, не підтверджено, що остання, у зазначений період не відвідувала ТОТ АР Крим через закритий пункт пропуску, а перебувала у іншому місці, що свідчить про правомірність та законність прийняття відповідачем спірної постанови про заборону в`їзду в Україну, та рішення про відмову у перетині державного кордону України іноземцю.

Посилання апелянта на наявність процедурних порушень під час прикордонного контролю не підтвердилась під час судового розгляду та жодним чином не спростовує встановлених обставин щодо спірних правовідносин та не впливає на правомірність результатів вчинених відповідачем дій та прийнятих ним рішень. В частині доводів апеляційної скарги про відсутність підстав у співробітників прикордонної служби проводити щодо позивача другу лінію контролю, колегія суддів вважає останні такими, що виходять за межі предмету спору, оскільки позивачем не оскаржуються вказані дії відповідача та вони не заявлені в позові.

Як уже зазначалось вище, для з`ясування обставин та питань, що мають значення при перетині іноземцем кордону України, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України, у ході перевірки документів можуть проводити опитування осіб, які прямують через державний кордон. Тому, доводи апелянта про те, що відповідач не мав повноважень отримувати пояснення позивача, що стосуються обставин, які підлягають з`ясуванню при перетині позивачем кордону України, колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Колегія суддів наголошує на тому, що у спірних правовідносинах позивача не було притягнуто до відповідальності за відмову давати показання. Також, у суду відсутні підстави вважати, що позивача будь-яким чином примушували надавати пояснення. Важливо відмітити, спірні правовідносини не стосуються вчинення позивачем злочину або адміністративного правопорушення, а тому, посилання на не роз`яснення позивачу положень ст. 63 Конституції України, у даному випадку суд вважає необґрунтованими. Норми чинного законодавства не передбачають, що у ході перевірки документів осіб, які прямують через державний кордон, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язані роз`яснювати положення статті 63 Конституції України перед опитуванням цих осіб. Нероз`яснення позивачу статті 63 Конституції України не спростовує визнаних позивачем фактів, що свідчать про порушення нею порядку в`їзду та виїзду з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, наслідком чого було прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.

На переконання колегії суддів, у даному випадку, відповідачем не було допущено непропорційного втручання у сімейне життя позивача при прийнятті оскаржуваних рішень. Наявність сімейних зв`язків на території України (а.с. 9-12), не звільняє іноземця від обов`язку дотримуватись законів України, зокрема, щодо порядку в`їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, а також, не звільняє його від застосування визначених законом наслідків за результатами такого порушення.

У ході розгляду справи, судом апеляційної інстанції не було встановлено порушень з боку відповідача, які могли би бути підставою для висновку про протиправність та безпідставність заборони позивачу в`їзду в Україну та заборону перетину їй державного кордону згідно оскаржуваних рішень.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та враховуючи надані пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто, прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у повному обсязі встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 250, 315, 316, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати проголошення та може бути оскаржена, з урахуванням ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено 12.12.2019.