Справа № 460/2870/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2019 року м. Рівне №460/2870/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доСарненський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2019 року до Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-Позивач) з адміністративним позовом до Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі-Відповідач) про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Позивачем на виконання ухвали суду усунуто недоліки.

Ухвалою від 07 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що державним виконавцем Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 22.12.2012 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №23420597 виданого Сарненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У зв`язку з тим, що за боржником ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті періодичних платежів, було накладено обтяження на автомобіль NISSAN ALMERA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та включено транспортний засіб в інформаційну підсистему "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України".

Однак, саме Позивач є власником вищезазначеного автомобіля, не є боржником в будь-яких зобов`язаннях, про наявність відкритих виконавчих проваджень в яких Позивач є боржником йому не відомо, отже обтяження та включення автомобіля на його автомобіль в інформаційну підсистему "Гарпун" суперечить вимогам діючого законодавства. в зв`язку з чим просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов де зазначив, що на виконанні у Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області перебуває виконавче провадження АСВП №23420597 з примусового виконання виконавчого листа №2-357/2008 від 22.11.2018 виданого Сарненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь опікуна - ОСОБА_4 починаючи з 07.02.2008 і до повноліття дитини. 12.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 21.03.2018 державним виконавцем внесено відомості до реєстру боржників щодо ОСОБА_2 на підставі наявної заборгованості понад 3 місяці за періодичними платежами, про що свідчить інформаційна довідка з автоматизованої системи виконавчого провадження №31314. Згідно відповідача МВС України №6866587 від 11.06.2019 за боржником ОСОБА_2 зареєстровано т.з. NISSAN ALMERA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . 08.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про розшук вищевказаного авто. На даний час відповідно до розрахунку заборгованості за ОСОБА_2 наявна заборгованість в сумі 128721,95 грн. Таким чином дії державного виконавця є законними і в задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 262-263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 липня 2019 року Позивач набув право власності на транспортний засіб NISSAN ALMERA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , придбавши його у ОСОБА_2 . Вказаний транспортний засіб перереєстровано у територіальному сервісному центрі №5641 ТСЦ МВС в Рівненській області на Позивача, на ТЗ оформлено свідоцтво про реєстрацію СХН НОМЕР_3 , номерні знаки не змінювались. Під час проведення реєстраційних дій, а саме придбання Позивачем автомобіля у гр. ОСОБА_2 та його переоформлення, ніяких діючих обмежень на проведення реєстраційних дій не було, інформація про накладення арешту або оголошення в розшук вказаного ТЗ до ТСЦ МВС в Рівненській області не надходила.

08 липня 2019 року державним виконавцем Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в рамках виконавчого провадження №23420597 винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_2 , а саме транспортного засобу NISSAN ALMERA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Однак на момент винесення спірної постанови про розшук майна боржника державним виконавцем не було належним чином перевірено чи належить ТЗ, який оголошено в розшук, саме боржнику за виконавчим провадженням, що призвело до накладення обтяження та встановлення розшуку майна іншої особи, яка не є учасником виконавчого провадження.

Таким чином, не виконання відповідачем вимог ч.3 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" призвело до неможливості Позивачем повноцінно використовувати автомобіль, який належить йому на праві власності, який неправомірно оголошено у розшук та включено транспортний засіб в інформаційну підсистему "Гарпун" інформаційно- телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", що імовірно призведе в подальшому до незаконного вилучення транспортного засобу у Позивача та поміщення його на штраф майданчик..

Не погоджуючись з постановою відповідача про розшук майна позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до положень ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з ч.1-4 ст.56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ч.2-3 ст. 36 Закону розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що під час примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні, також може оголошуватись розшук майна боржника, у тому числі транспортного засобу боржника, і це право надається лише у випадку, коли таке майно (автомобіль) належить на праві власності боржнику, і у разі необхідності розшуку транспортного засобу.

Відповідачем не надано доказів того, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.03.2014 року ВП №23420597 надсилалась до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відсутність будь-яких обтяжень на вказаний ТЗ станом на момент подачі позову до суду підтверджується інформацією з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.10.2019 року, наданого Позивачем.

Відповідно до п.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України від 30.01.2018 року №64/261/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2018 року за №140/31592, затверджено Порядок взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку постанова державного, приватного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) транспортного засобу боржника, постанова начальника відділу державної виконавчої служби про скасування постанови державного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) транспортного засобу боржника надсилається до ІПНП в електронному вигляді з використанням ЕЦП державного, приватного виконавця, який виніс відповідну постанову, через АСВП не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення.

Між тим, згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.06.2018 року №497, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.07.2018 року за №787/32239, яким затверджено Інструкцію з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (надалі - Інструкція №497).

Ця Інструкція визначає порядок формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", призначеної для обробки відомостей про транспортні засоби усіх типів (автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них ТЗ та мопеди) та номерні знаки НОМЕР_4 , що розшукуються у рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалою слідчого судді, суду.

Порядок формування в ІП "Гарпун" обліку за категоріями "розшук ТЗ боржника державним виконавцем" та "розшук ТЗ боржника приватним виконавцем" регламентований розділом VI Інструкції №497.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції №497 підставою для внесення (зняття) відомостей, зазначених у пункті 1 цього розділу, до ІП "Гарпун" є постанова державного або приватного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) ТЗ боржника, постанова начальника відділу державної виконавчої служби про скасування постанови державного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) ТЗ боржника, надіслані до системи ІПНП в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису державного або приватного виконавця, який виніс відповідну постанову, через автоматизовану систему виконавчого провадження (далі - АСВП) відповідно до Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України від 30 січня 2018 року №64/261/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 лютого 2018 року за №140/31592.

У постанові державного або приватного виконавця про розшук ТЗ боржника зазначаються вид, марка, модель, реєстраційний номер, номер кузова, двигуна, шасі (за наявності), рік випуску та колір ТЗ, відомості про боржника (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, місце народження (за наявності), місце проживання або реєстрації), номер і дата відкриття виконавчого провадження, контактні дані уповноваженої особи, яка винесла постанову про розшук ТЗ боржника.

У постанові державного або приватного виконавця про зняття з розшуку ТЗ боржника, постанові начальника відділу державної виконавчої служби про скасування постанови державного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) ТЗ боржника зазначаються вид, марка, модель, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер і дата відкриття виконавчого провадження, дата та підстава припинення розшуку.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №497 у разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють електронний інформаційний обмін даними між системою ІПНП та АСВП, постанова державного або приватного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) ТЗ боржника, постанова начальника відділу державної виконавчої служби про скасування постанови державного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) ТЗ боржника надсилаються за територіальністю підрозділу ІАП у паперовому вигляді.

Після отримання зазначеної постанови працівник підрозділу ІАП перевіряє ідентифікаційні номери ТЗ та відомості про власника ТЗ за обліком ЄДР МВС, після чого упродовж доби вносить відомості до ІП "Гарпун". Сканована копія постанови додається до ІП "Гарпун". У випадку виявлення невідповідності даних щодо ідентифікаційних номерів ТЗ або відомостей про власника ТЗ, зазначених у постанові про розшук ТЗ боржника, даним з ЄДР МВС така постанова невідкладно повертається ініціатору розшуку без виконання.

При отриманні постанови про зняття з розшуку ТЗ працівник підрозділу ІАП упродовж доби вносить до ІП "Гарпун" інформацію щодо підстави та дати зняття ТЗ з розшуку.

Суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи з виконавчого провадження, які б свідчили, що Позивач є учасником виконавчого провадження чи боржником, доказів, які б свідчили протилежне Відповідачем до суду не подано, а питання про припинення обтяження та розшуку майна не було Відповідачем вирішено в добровільному порядку, що зумовлює необхідність зобов`язати Відповідача вжити відповідних заходів в примусовому порядку, оскільки вказані обмеження створюють перешкоди у реалізації Позивачем свого права на вільне володіння та розпорядженням майном.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні: будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію; фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав; закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади. Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

Запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Європейський суд з прав людини у п.50 рішення від 13 січня 2011 у справі "Чуйкіна проти України" (заява №28924/04) констатував: "що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп.28 36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Зазначене також узгоджується з передбаченим п.1 ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п.70 рішення Європейського суду з прав людини від 28.06.1990 у справі "Обермейєр проти Австрії"; п.155 рішення Європейського суду з прав людини від 04.03.2014 у справі "Гранд Стівенс проти Італії").

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задовольнити.

Скасувати постанову Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про розшук майна боржника від 08.08.2019р. ВП №23420597 щодо розшуку автомобіля NISSAN ALMERA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Зобов`язати Сарненський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області припинити розшук автомобіля NISSAN ALMERA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , про що винести відповідну постанову та вчинити дії направлені на виключення транспортного засобу з інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 грудня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.