Справа № 1.380.2019.005762
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.005762
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представника позивача Дубіцького В.П.,

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , Позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці ДФС (надалі - Відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000395/2 від 11.09.2019.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що нею для митного оформлення імпортованого транспортного засобу надано митному органу усі документи, які підтверджують митну вартість такого за ціною договору. Водночас Відповідач застосував резервний метод визначення митної вартості товару, як наслідок, протиправно та необґрунтовано виніс рішення про коригування митної вартості товару від № UA209000/2019/000395/2 від 11.09.2019.

Згідно з ухвалою від 06.11.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 14.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04.12.2019 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю (арк. справи 57-63). Вказує на те, що під час заявленої митної вартості товару Позивача, у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу. Жодних доказів щодо оплати товару до митного оформлення не подавалися. Крім того Відповідач зазначив, що уповноваженою особою 12.09.2019 подано нову митну декларацію №UA209190/2019/059423, у графі 43 якої проставлено "6" - тобто визначений декларантом метод визначення митної вартості за резервним методом, а у графі 45 "коригування" зазначено суму 609904,77. Вказане, на думку Відповідача, свідчить про те, що декларантом самостійно визначено митну вартість транспортного засобу з урахуванням оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, незважаючи на те, що Позивач мав право скористатися режимом випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених у частині 7 статті 55 Митного кодексу України шляхом сплати самостійно нарахованих митних платежів та різниці між ними і митними платежами, нарахованими митним органом, чим не скористався та фактично погодився із митною вартістю, визначеною контролюючим органом. Враховуючи те, що декларант погодився із визначеною митним органом митною вартістю автомобіля, Відповідач вважає позовні вимоги Позивача безпідставними.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник Відповідача щодо позовних вимог заперечив. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

30.08.2019 між іноземною стороною - німецькою фірмою торговий дім DAT Autohus AG Arster Hemm 50 28279 Bremen та українською стороною - ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу вживаного легкового автомобіля марки Volkswagen, модель Touareg, 2015 року випуску. Вартість вказаного транспортного засобу становила 18400,00 євро.

З метою митного оформлення зазначеного автомобіля Позивач подав митному посту "Мостиська" пункту пропуску "Шегині - Медика" Львівської митниці ДФC митну декларацію № UA209190/2019/058540 від 09.09.2019. В митній декларації зазначено митну вартість за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в сумі 18400,00 євро.

Для підтвердження митної вартості вказаного транспортного засобу до митної декларації Позивач долучив такі документи: рахунок - фактуру (інвойс) 1307341 від 30.08.2019; декларацію про походження товару 1307341 від 30.08.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні) UA20903/2019/68313 від 04.09.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу EL НОМЕР_1 від 09.07.2015; договір про надання послуг митного брокера 291/2019-Т від 30.08.2019; інші некласифіковані документи, довіреність 304978 від 04.09.2019; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.008.98430-19 від 05.09.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України FJ 869725 від 07.08.2018; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України KЛ НОМЕР_2 від 08.07.2014; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA209190/2019.058540 від 09.09.2019.

Вказані документи подавав уповноважена особа ОСОБА_2 09.09.2019 о 12:23 год.

Митне оформлення транспортного засобу здійснювалося за основним методом - за ціною договору купівлі - продажу.

Львівська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000395/2 від 11.09.2019.

У зв`язку з цим, державний інспектор ВМО №2МВ "Городок" ЛМ ДФС відмовила у митному оформленні товарів у зв`язку з порушенням декларантом умов декларування, що передбачені пунктом 1 та пунктом 8 статті 257 Митного кодексу України та неможливістю завершення митного оформлення по причині необхідності внесення змін у графу 12, 45 митної декларації у зв`язку з коригуванням митної вартості товару № 1.

Суд встановив, що 12.09.2019 Позивач подав нову митну декларацію №UA209190/2019/059423, у графі 43 якої проставив "6" - тобто визначив метод визначення митної вартості - резервний метод, а у графі 45 "коригування" зазначив суму, яку визначив митний орган, а саме 609904,77.

Позивач не погоджуючись із рішенням про коригуванням митної вартості, звернувся до суду з позовом про його скасування.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України (надалі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України, умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Приписами статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами першою, другою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини четвертої статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (частини п`ята, сьома статті 58 МК України).

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу вищевказаних норм, суд дійшов до висновку, що у частині 2 статті 53 МК України визначений перелік документів, які можуть бути подані для підтвердження вартості товару, а конкретний перелік документів визначається залежно від умов придбання того чи іншого товару у кожному окремому випадку.

Частина п`ята статті 53 містить норми, відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною першою статті 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (частина четверта, п`ята статті 55 МК України).

Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом. Якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 55 МК України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною другою статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Частиною восьмою статті 57 МК України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Здійснюючи оцінку аргументів сторін та досліджених письмових доказів суд, з метою вирішення цього спору, керується такими міркуваннями.

Основним методом визначення митної вартості товарів є метод "за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)". Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларанту. Частиною другою статті 53 МК України визначено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті заборонено.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що при перевірці митної декларації № UA209190/2019/058540 від 09.09.2019 та долучених до неї документів, митний орган встановив, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб.

При перевірці митної декларації встановлено, що митна вартість, яка заявлена декларантом не може бути визнаною, оскільки така не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1077 від 12.12.2018 АСАУР та складає 22200,00 EUR. Відповідач наголошував, що до митної декларації не надавалися касові та товарні чеки, а також документи щодо оплати товару.

Суд зазначає, що аналіз статті 53 МК України та частини 1 статті 368 МК України свідчить про необхідність подання громадянами на підтвердження фактурної вартості товарів касових або товарних чеків, ярликів, інших документів, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Як уже зазначалося, документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: рахунок - фактура (інвойс) або рахунок - платформа; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Також суд наголошує, що відповідно до листа Міністерства фінансів України від 16.02.2017 №31-11410-06-5/4339 "Щодо особливостей застосування первинних документів" роз`яснено, що оформлений належним чином рахунок - фактура (інвойс) може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання - передачі тільки у разі його оплати, що підтверджується відповідними документами.

Документами, що підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.

Митною вартістю товару, які ввозяться на митну територію України, у відповідності до положень частини 1 та 4 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в України, або скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.

Суд проаналізувавши перелік документів, які Позивач долучав до митної декларації № UA209190/2019/058540 від 09.09.2019 зазначив, що у вказаному переліку відсутні будь - які документи, які б підтверджували вартість транспортного засобу та відсутні докази оплати за вказаний автомобіль.

Щодо долученого до митної декларації рахунку - фактури 1307341, суд зазначає, що вказаний у фактурі продавець та власник, вказаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) є різними особами. Водночас, жодного документа, який би підтвердив перехід права власності на транспортний засіб надано не було.

Крім того, перевезення транспортного засобу через кордон проводив не власник транспортного засобу ОСОБА_1 , а перевізник ОСОБА_3 .

Отже, оскільки від декларанта не надходило документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій - четвертій статті 53 МК України, суд дійшов висновку про наявність підстав у митного органу застосувати інші методи визначення митної вартості товарів з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, Відповідачем правомірно було самостійно визначено вартість транспортного засобу на базі загального рівня цін на подібний товар.

Крім того, суд звертає увагу, що після винесення Відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості транспортного засобу, Позивач подав нову митну декларацію №UA209190/2019/059423 від 12.09.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, у вказаній декларації Позивач у графі 43 вказав "6" - тобто визначив метод визначення митної вартості за резервним методом, а у графі 45 "коригування" зазначив суму митної вартості транспортного засобу у розмірі 609904,77 грн., тобто вказав суму, яку визначив митний орган в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості.

У зв`язку з цим, суд погоджується з твердженням Відповідача, що подаючи вказану декларацію із зазначенням суми митної вартості, яка визначена митним органом, Позивач тим самим погодився з коригуванням митної вартості ввезеного автомобіля, яка була визначена митним органом у рішенні про коригування митної вартості товару від № UA209000/2019/000395/2 від 11.09.2019.

Таким чином, суд критично ставиться до твердження Позивача про те, що ним подано усі необхідні документи для підтвердження митної вартості транспортного засобу за основним методом, тобто за ціною договору.

Суд при розгляді вказаної справи враховує також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.10.2018 у справі №816/2396/17.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що до предмету доказування у цій категорії справ входять обставини заповнення митної декларації, яку подано до митного оформлення, а також обставини щодо подання нової митної декларації - у випадку прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості. Дослідження відомостей з відповідних граф митних декларацій є необхідним для правильного вирішення такого спору, зокрема для висновку про те, погодився чи не погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю. Останнє, в свою чергу, має значення для висновку про те, чи продовжує існувати між сторонами правовий спір. У випадку, якщо спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом, у задоволенні позову про скасування рішення про коригування митної вартості слід відмовити.

Отже, враховуючи те, що Позивач при поданні нової митної декларації фактично погодився з коригуванням митної вартості, проведеної митним органом та викладеної в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог Позивача.

Підсумовуючи наведене, суд вважає що між сторонами відсутній спір щодо коригування митної вартості, жодних підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000395/2 від 11.09.2019 немає.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів слід відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000395/2 від 11.09.2019, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено та підписано 13.12.2019.

Суддя Мричко Н.І.