Справа № 560/1565/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1565/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

05 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представників відповідача: Василенка А.В, Цимбалюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницької митниці Державної фіскальної служби України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року (повне рішення складене 02 вересня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2015 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Хмельницької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення від 23.01.2019 №UA400000/2019/000258/2 про коригування митної вартості товару.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 27.08.2019 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що надані позивачем документи не відповідали положенням ст.ст.52, 58 Митного кодексу України та не містили відомостей, що підтверджені документально, визначені кількісно і достовірні для підтвердження числових значень заявленої митної вартості товару, додатково надані позивачем документи теж не усунули обґрунтовані сумніви та розбіжності, а належні докази, які б спростовували зазначені розбіжності, судом не встановлені.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що декларантом в електронному вигляді була подана митна декларація на автомобіль легковий марки Volkswagen Passat 2015 року випуску за рівнем вартості 3443 доларів США, ціна товару визначена за ціною інвойсу. Вважає, що ним було належним чином виконано вимоги статті 53 Митного кодексу України і надані документи, що підтверджують митну вартість автомобіля, а тому у відповідача відсутні підстави для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що наявні докази недостовірності заявленої позивачем фактурної вартості товарів містять ряд розбіжностей. Документи, подані до митного оформлення, не містять достатніх доказів для підтвердження заявленої фактурної вартості товару, у той час як системою АСАУР згенерований ризик заниження заявленої митної вартості у порівнянні до митної вартості ідентичних товарів. Вважає, що позивачем достовірно не підтверджені усі числові значення складових митної вартості автомобіля та ціни, що була фактично сплачена, також, декларантом додатково не були надані необхідні документи, які б могли усунути вказані розбіжності, зокрема банківські (платіжні) документи, з яких можливо встановити дійсну вартість придбання автомобіля, тому було прийняте рішення про коригування митної вартості товару.

Позивач в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторони, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 січня 2019 року декларантом в електронному вигляді подана митна декларація UA400030/2019/003160 на автомобіль легковий марки Volkswagen Passat 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , призначення - пасажирський, виробник "Volkswagen of America", бувший у використанні.

Позивач заявив митну вартість товару за ціною інвойсу - 3443 доларів США. На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості автомобіля та обраного методу її визначення декларант надав митному органу рахунок-фактуру (інвойс) від 31.10.2018 № 1002/2019.

23 січня 2019 року Хмельницькою митницею ДФС прийняте рішення про коригування митної вартості №UA400000/2019/000258/2 у сторону її збільшення, мотивоване тим, що документи, подані до митного оформлення, не містять достатніх доказів для підтвердження заявленої фактурної вартості товару.

Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР) був генерований ризик недостовірності інформації, оскільки митна вартість товару, задекларованого позивачем, була нижчою митної вартості ідентичних товарів. Як вбачається з рішення відповідача від 23.01.2019 р., вартість легкового автомобіля марки Volkswagen Passat 2014 року випуску визначено в розмірі 5221 дол. США.

Надалі позивач 21.02.2019 додатково подав відповідачу окремі документи на підтвердження складових митної вартості.

Згідно інформації викладеної в листі Хмельницької митниці ДФС від 28.02.2019 повідомлено, що додатково надані документи також містять ряд розбіжностей.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, розділом ХІІ Митного кодексу України (далі - МК України) врегульовано умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 1 статті 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, піддаються обчисленню.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Положенням частини четвертої вказаної статті, визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 Митного кодексу України).

Отже, аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Згідно ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Таким чином, відповідно до вимог митного законодавства позивач має право на визначення митної вартості автомобіля за ціною договору, а відповідач вправі відмовити у визначенні митної вартості за ціною договору лише у разі виявлення підстав, передбачених ч.2 ст.58 МК України: 1) відомості не підтверджені документально 2) або не визначені кількісно і недостовірні 3) та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто, митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати (за наявності) на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов`язані з транспортуванням цього товару).

Як встановлено судом першої інстанції в платіжному дорученні №SW24IB13016004 від 13.11.2018, поданому позивачем, наведені реквізити контракту, який до митного оформлення у складі додатково доданих документів не надано. Крім того, реквізити банків, зазначених у платіжному дорученні та у інвойсі, різні, тоді як банківські платіжні документи не надані. Сума оплати за автомобіль у рахунку - фактурі та платіжному дорученні - різні.

Пунктами 5-7 частини 10 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, як: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.5 ч.10 ст.58); витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.6 ч.10 ст.58); витрати на страхування цих товарів (п.7 ч.10 ст.58)

Однак, до митної вартості автомобіля додано лише вартість транспортування в розмірі 400 доларів США. Витрати на страхування позивачем не заявлені та не включені до складових митної вартості. Крім цього фактурна вартість задекларованого автомобіля не відповідає інформації, розміщеній на сайті auctionauto.kg, інформація про цей автомобіль взагалі була відсутня.

Також, в інформаційному повідомленні аукціону Insurance Auto Auction (аукціонному листі) №12724315 від 11.10.2018 містяться розбіжності з поданим до митного оформлення рахунком-фактурою від 31.10.2018. Зокрема, у аукціонному листі покупцем автомобіля на авто аукціоні iaai.com була компанія 5th Wheel Auto Group Inc, а ціна становила 3043 дол. США, тоді як рахунок-фактуру виписано вже компанією ZVIGER LLC, якою ціна автомобіля вказана без вартості доставки - 3043 дол. США. Оскільки взаємовідносини між цими компаніями ніякими документами не підтверджені, вказані розбіжності також взяті до уваги митним органом. У той же час згідно з митною декларацією ціна товару становить 3443 дол. США.

Колегія суддів зазначає, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року, справа № 809/1260/17.

Слід зазначити, що документ, який позивач надав як електронну експортну декларацію № Х5372 від 11.09.2018, був поданим до Митниці без перекладу і не містив інформацію про власника/отримувача товару. При детальному дослідженні цього документу встановлено, що за своїм змістом та формою він не є Декларацією, а є експортною інформацією, що використовується під час транспортування товарів.

Тобто, декларантом не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару декларантом, та не надано жодних із зазначених митницею документів у електронному повідомленні.

Отже, надані позивачем документи не відповідали положенням ст.ст.52, 58 Митного кодексу України та не містили відомостей, що підтверджені документально, визначені кількісно і достовірні для підтвердження числових значень заявленої митної вартості товару. Також, додатково надані позивачем документи теж не усунули обґрунтовані сумніви та розбіжності, виявлені митним органом. Належні докази, які б спростовували зазначені розбіжності, судом першої інстанції не встановлені.

При цьому, як зазначено судом першої інстанції, представник відповідача також належним чином обґрунтував неможливість застосування митним органом наступних після основного методів визначення митної вартості, відтак митна вартість з використанням резервного методу визначена правомірно, тому підстав для визнання рішення протиправним не було.

Також, скаржником не надано доказів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Хмельницької митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.