Справа № 520/4907/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 р. Справа № 520/4907/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019, головуючий суддя 1 інстанції Біленський О.О., повний текст рішення складений 11.07.2019, майдан Свободи 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/4907/19

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до Приватного акціонерного товариства "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області (далі позивач, ГУ ДПС у Харківській обл.) звернулося до суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" (далі відповідач, ПрАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла"), в якому просило суд стягнути до бюджету України кошти у розмірі 702880,50 гривень в рахунок погашення податкового боргу з ПрАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла", з усіх відкритих розрахункових рахунків.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 задоволено вищезазначений адміністративний позов.

Стягнуто до бюджету України кошти у розмірі 538572,40 грн. в рахунок погашення податкового боргу з ПрАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла", з усіх відкритих розрахункових рахунків.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ч. 1 ст. 72, ч. 5 ст. 94, ст. 161 та 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та зазначив про необхідність додати до позовної заяви доказ сплати судового збору та довіреності в підтвердження повноважень особи, яка підписала позов, а також довіреність в підтвердження повноважень особи, яка засвідчила відповідність наданих письмових доказів оригіналу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Зазначив, що твердження відповідача про недоліки оформлення адміністративного позову жодним чином не свідчать про відсутність у відповідача обов`язку сплатити узгоджену суму податкового зобов`язання з ПДВ.

03 вересня 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду залишено без руху апеляційну скаргу, у зв`язку з несплатою судового збору.

01 жовтня 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено клопотання позивача, звільнено останнього від сплати судового збору.

15 жовтня 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження по справі та ухвалою колегії суддів від 31.10.2019 закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 замінено позивача по справі належним ГУ ДПС у Харківській обл.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ПрАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" зареєстровано в якості суб`єкта господарювання - юридичної особи 10.06.2004 року та перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом 14085922.

Як платник податків, відповідач перебуває на обліку в ГУ ДФС у Харківській обл. з 29.04.1998.

ПрАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла", має податковий борг з податку на додану вартість в загальному розмірі 538572,40 грн., який складається з наступного:

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.02.2017 за терміном сплати 02.03.2017 у сумі 34845,00 грн., сплачено платником самостійно кошти у сумі 12946,65 грн., сума яка підлягає стягненню за вказаною декларацією складає 21898,35 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 20.03.2017 а терміном сплати 30.03.2017 у сумі 67816,00 грн;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.04.2017 за терміном сплати 30.04.2017 у сумі 17612,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 16.05.2017 за терміном сплати 30.05.2017 у сумі 17126,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 20.06.2017 за терміном сплати 30.06.2017 у сумі 51149,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.07.2017 за терміном сплати 30.07.2017 у сумі 24796,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 21.08.2017 за терміном сплати 30.08.2017 у сумі 31264,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 15.09.2017 за терміном сплати 30.09.2017 у сумі 14795,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.10.2017 за терміном сплати 30.10.2017 у сумі 9423,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.11.2017 за терміном сплати 30.11.2017 у сумі 32208,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.12.2017 за терміном сплати 30.12.2017 у сумі 39690,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.06.2018 за терміном сплати 30.06.2018 у сумі 63168,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.07.2018 за терміном сплати 30.07.2018 у сумі 23196,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.08.2018 за терміном сплати 30.08.2018 у сумі 19070,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.09.2018 за терміном сплати 30.09.2018 у сумі 17816,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 16.10.2018 за терміном сплати 30.10.2018 у сумі 19687,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.11.2018 за терміном сплати 30.11.2018 у сумі 21295,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.12.2018 за терміном сплати 30.12.2018 у сумі 8712,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.01.2019 за терміном сплати 30.01.2019 у сумі 9021,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.02.2019 за терміном сплати 01.03.2019 у сумі 14164,00 грн.;

- згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 15.03.2019 за терміном сплати 30.03.2019 у сумі 14666,00 грн.

Загальна сума узгодженого податкового боргу ПрАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" складає 538572,40 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією інтегрованої картки платника податків.

У зв`язку з несплатою ПрАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" податкового боргу, податковим органом було сформовано податкову вимогу №39-17 від 10.01.2017, яка вручена відповідачу 13.01.2017, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п.46. 1 ст.46 ПК України - податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно п.56.11 ст.56 ПК України - не підлягає оскарженню податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Приписами п.57.1 ст. 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.п.16.1.4 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи .

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п.14.1.175 п.14.1 статті 14 Кодексу).

Відповідно до п. 59.1, п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пп. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За приписами пп.19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 ст. 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до абз. 1 п. 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п. 95.4 ст.95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи викладені вище норми, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, ПрАТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" має податковий борг у загальному розмірі 538572,40 грн., який виник на підставі податкових декларацій з податку на додану вартість, в яких платник податків самостійно визначив собі суму грошового зобов`язання, що підлягає сплаті до бюджету.

За податковою вимогою №39-17 від 10.01.2017 відповідачем не сплачено податковий борг, наявність якого ним не заперечується.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що податкова вимога №39-17 від 10.01.2017 є чинною, в судовому порядку відповідачем не оскаржувалась.

Доказів погашення суми боргу матеріали справи не містять, а відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Наявність у відповідача відкритих рахунків в банківських установах, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Зважаючи на наявність у відповідача податкового боргу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо наявності підстав для стягнення податкового боргу з усіх відкритих розрахункових рахунків відповідача.

Посилання апелянта на необхідність додати до позовної заяви доказ сплати судового збору та довіреності в підтвердження повноважень особи, яка підписала позов, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки матеріали справи містять платіжне доручення про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду, а право підпису позову доданих письмових доказів по справі підтверджуються довіреністю представника податкового органу від 20.09.2018 (а.с. 4, 79).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року по справі № 520/4907/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк