Справа № 1.380.2019.000671
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року № 857/10915/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №1.380.2019.000671 (суддя Качур Р.П., рішення ухвалене о 15/12 год, м.Львів, повний текст складено 20 вересня 2019 року) за його позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - Головне управління, НП відповідно) в якому просив:

визнати протиправними та скасувати накази відповідача «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника Дрогобицького ВП ГУНП» від 27.12.2018 №4285 та «По особовому складу» від 24.01.2019 №15 о/с (далі - Накази №№4285, 15 о/с відповідно);

поновити позивача, на службі в Головному управлінні на посаді заступника начальника Дрогобицького відділу поліції - начальника слідчого відділу Головного управління (далі - Посада, Дрогобицький ВП відповідно);

стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.01.2019 по день фактичного поновлення на службі в НП на Посаді.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що судом першої інстанції не встановлено дійсні обставини справи, а саме те, що факти які зазначені в матеріалах службового розслідування є надуманими, такими, що не підтверджені належними доказами. Крім того, зауважує, що з метою виконання дисциплінарного стягнення відповідач Наказом №15 о/с звільнив його зі служби в поліції в період перебування на лікарняному, чим грубо порушив вимоги частини четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Закон №2337-VII, Дисциплінарний статут відповідно).

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на правильність доводів відповідача, стосовно того, що керівник позивача обґрунтовано погодився з висновком службового розслідування про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виразився у грубому порушенні вимог законодавства, тобто скоїв вчинок, який дискредитує звання поліцейського НП та прийняв Наказ №4285 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за вчинення цього проступку.

Також із посиланням на певні обставини справи вказав, що документи, які подавались позивачем для підтвердження факту перебування його на лікарняному є неналежними доказами у справі, так як видані медичним закладом, який відсутній у переліку закладів охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС), тому Наказ №15 о/с прийнято у встановленому порядку та строки із дотриманням критеріїв визначених статтею 2 КАС.

Такі висновки суду першої інстанції у відповідній частині є не зовсім вірними з таких міркувань.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з вересня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, з листопада 2015 року продовжив службу в НП. На Посаді працює з травня 2018 року (а.с.58).

14.11.2018 Головним управлінням прийнято наказ №3917 «Про призначення службового розслідування», яке проводилось у відповідності до положень статей 14, 15, 17 Дисциплінарного статуту.

Підставами для прийняття вказаного наказу стали обставини, що мали місце 13.11.2018 щодо скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) за участю позивача. Так, 13.11.2018 о 21/45 год ОСОБА_1 керуючи приватним автомобілем «Пежо Партнер» д.н.з. НОМЕР_1 , у м.Дрогобич, вул.П. Орлика, здійснив наїзд на громадянина ОСОБА_2 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді «ссадин на обличчі, ссадин на правій здухвинній ділянці та в ділянці правого підребер`я, явної неприродної рухомості на рівні середньої третини лівого плеча, ссадин китиць рук», від отриманих травм ОСОБА_2 помер на місці події.

На момент вказаної події підполковник поліції ОСОБА_3 перебував поза службою, без вогнепальної зброї. Про скоєну ним ДТП, доповів керівнику ВП полковнику поліції ОСОБА_4 14.11.2018 в обідній час, який у свою чергу повідомив керівництво Головного управління та прокуратуру району. 14.11.2018 о 12/30 год позивач самостійно звернувся до Дрогобицької центральної районної лікарні, де здав кров на етанол.

За вказаним фактом, слідчим відділом Дрогобицького ВП внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про порушення кримінального провадження №0002387 за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

ОСОБА_3 , згідно статті 63 Конституції України від надання будь-яких пояснень в рамках службового розслідування відмовився.

Опитаний в ході службового розслідування інспектор СРПП №1 Дрогобицього ВП капітан поліції ОСОБА_5 , пояснив, що 13.11.2018 близько 22:10 проїжджаючи по вул.П. Орлика, біля парку «Небесної Сотні» було виявлено дві машини швидкої допомоги з увімкненими проблисковими маячками. Зупинившись біля вказаних транспортних засобів, ОСОБА_5 запитав у осіб, які перебували на місці події, що сталось, на що йому повідомили, що на проїжджій частині дороги знаходиться чоловік, якого на даний момент працівники швидкої допомоги реанімують. Про даний факт ОСОБА_5 одразу повідомив оперативного чергового Дрогобицького ВП майора поліції ОСОБА_6 . Крім цього, у своєму поясненні ОСОБА_5 зазначає, що на місці події знаходився позивач автомобіль якого знаходився неподалік на смузі зустрічного руху, під час спілкування останній повідомив ОСОБА_5 , що повертаючись з роботи по вул. П.Орлика на проїжджій частині дороги побачив багато людей і ще одну особу, яка лежала посеред дороги, після чого ОСОБА_3 зупинився, подзвонив на лінію « 103» та чекав приїзду медиків, про свою причетність до вказаної ДТП нічого не повідомляв (а.с.66).

Опитаний старший інспектор - черговий СРПП №1 Дрогобицького ВП ОСОБА_6, пояснив, що 13.11.2018 близько 22:00 до нього на мобільний телефон зателефонував інспектор ОСОБА_5 та повідомив, що у м.Дрогобичі по вул. П.Орлика поблизу церкви знаходяться дві карети швидкої медичної допомоги, які прибули на виклик та повідомив, що останні реанімували невідомого громадянина, який впав, однак останній помер. Після чого ОСОБА_6 дав вказівку ОСОБА_5 залишатись на місці події до прибуття слідчого-оперативної групи та одразу на місце події скерував наряд СРПП у складі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , молодшого сержанта поліції ОСОБА_9 , слідчо-оперативну групу у складі слідчого слідчого відділу старшого лейтенанта поліції Жука М.П., оперуповноваженого СКП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 ., інспектора криміналіста слідчого відділу лейтенанта поліції ОСОБА_11 та судово-медичного експерта ОСОБА_18 Крім цього, по даному факту ОСОБА_6 повідомив керівництво Дрогобицького ВП, в тому числі начальника слідчого відділу підполковника поліції ОСОБА_1, який під час телефонної розмови про свою причетність до вказаної події нічого не повідомляв (64-65).

Під час службового розслідування усі з перелічених вище осіб давали письмові пояснення у яких вказували, що на місці ДТП перебував позивач, який не повідомляв їх про причини свого перебування на місці події та причетність до її вчинення, жодних вказівок від нього не надходило (а.с.69, 72, 74, 75, 76).

Опитаний з даного приводу начальник Дрогобицького ВП полковник поліції ОСОБА_4 пояснив, що 13.11.2018 близько 23/00 год йому зателефонував черговий Дрогобицького ВП та повідомив, що за адресою м. Дрогобич, вул. П. Орлика, на проїжджій частині дороги, виявлено невідомого чоловіка, працівники швидкої медичної допомоги, які прибули на місце події намагалися реанімувати невідому особу, однак останній помер. Після цього, ОСОБА_4 дав вказівку черговому скерувати на місце події слідчо-оперативну групу та експертів. У подальшому близько 01/00 год знову зателефонував черговий, який повідомив результати огляду, тілесні ушкодження, та додав, що при огляді місця події перебував ОСОБА_1 Зателефонувавши до ОСОБА_14 , та розпитавши його про обставини ДТП та які було виявлено тілесні ушкодження ОСОБА_4 після цього повідомив прокуратуру Дрогобицького району. На наступний день, 14.11.2018 на оперативній нараді під час розгляду матеріалів ДТП, ОСОБА_4 було дано позивачу прийняти рішення в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та забезпечити належне реагування та оперативним працівникам було доручено вивчити відеоматеріали з камер спостереження м. Дрогобич, з метою встановлення винуватця ДТП. У подальшому, близько 10/30 год до кабінету ОСОБА_4 , зайшов підполковник поліції ОСОБА_3 та повідомив про свою причетність до ДТП, яка мала місце 13.11.2018, про що ОСОБА_4 одразу було повідомлено керівництво Головного управління та прокуратуру (а.с.63).

Водночас, у процесі службового розслідування встановлено, що матеріали по факту виявлення трупа на вулиці П.Орлика (журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 13.11.2018 №13618; далі - Журнал ЄО), 14.11.2018 начальником Дрогобицького ВП для розгляду та прийняття рішення було доручено апелянту, який у свою чергу доручив розгляд вказаних матеріалів старшому слідчому 1-го відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) Дрогобицького ВП майору поліції ОСОБА_16 .

Опитаний з даного приводу ОСОБА_16 пояснив, що 14.11.2018 за вказівкою ОСОБА_17 , отримав у черговій частині матеріали Журналу ЄО за фактом ДТП, в результаті якого загинув громадянин ОСОБА_2 . На вказану подію ОСОБА_16 у складі слідчо-оперативної групи не виїжджав та огляд місця події не проводив. Матеріали Журналу ЄО містили резолюцію ОСОБА_14 , про прийняття рішення згідно статті 214 КПК (а.с.61).

Таким чином, службовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_3 , займаючи Посаду, перебуваючи поза службою, здійснив наїзд на громадянина ОСОБА_2 , внаслідок чого останній від одержаних травм помер. При цьому, позивач перебуваючи на місці події, будучи керівником органу досудового розслідування, усвідомлюючи необхідність проведення першочергових слідчих дій, спрямованих на фіксування обставин ДТП, про причетність до дорожньо-транспортної пригоди вказаної події, ні безпосередньому керівнику, ні до будь-якого органу поліції своєчасно не повідомив, намагаючись таким чином уникнути відповідальності, що вказує на обставину, яка обтяжує ступінь відповідальності ОСОБА_14 .

Крім цього у процесі службового розслідування установлено, що позивач, будучи особою уповноваженою на виконання функцій держави, займаючи особливо відповідальне становище, 14.11.2018 діючи в умовах реального конфлікту інтересів, знаючи про те, що він 13.11.2018 скоїв дорожньо-транспортну пригоду, отримавши на розгляд вказані матеріали, не доповів про наявний у нього реальний конфлікт інтересів безпосередньому керівнику, а доручив розгляд матеріалів про дорожньо-транспортну пригоду за своєї участі підлеглому поліцейському, чим допустив грубе порушення частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон №1700-VII).

За результатами службового розслідування складено висновок від 14.12.2018 (далі - Висновок; а.с.54-57).

На підставі зазначеного Висновком визначено, що за порушення грубе порушення службової дисципліни, зокрема статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та пункту 5 розділу 2 «Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події», затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 №1377 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 01.12.2015 за №1498/27943; далі - Інструкція №1377), що виразилось у несвоєчасному повідомленні органу поліції про скоєння ДТП та частини першої статті 28 Закону №1700-VII, що виразилось у неповідомленні про наявний конфлікт інтересів, та прийняття рішення в умовах, реального конфлікту інтересів, до ОСОБА_1 , Посада застосувати дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

З урахуванням цього, 27.12.2018 Головним управлінням прийнято Наказ №4285, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції (а.с.14).

24.01.2019 відповідачем прийнято Наказ №15 о/с про звільнення ОСОБА_1 , зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, з 24.01.2019 (а.с.15).

Вважаючи вказані накази протиправними позивач звернувся до суду із цим позовом.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності НП, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в НП визначені Законом №580-VIII та Дисциплінарним статутом (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Частинами першою, другою статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

З наведених положень слідує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом частини першої-третьої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Так, наявними у справі матеріалами службового розслідуванням встановлено, що позивач перебуваючи поза службою в цивільному одязі без вогнепальної зброї, однак, як працівник поліції, будучи зобов`язаним відповідно до статті 18 Закону №580-VIII неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, зокрема «Правил етичної поведінки поліцейського», затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179 (зареєстровано в МЮУ 06.12.2016 за №1576/29706), а також Присяги поліцейського, здійснив наїзд на громадянина, який від отриманих травм помер на місці події. Про скоєну ним ДТП безпосередньому керівнику доповів лише наступного дня. Також діючи в умовах реального конфлікту інтересів приймав рішення щодо матеріалів про ДТП.

Вказані обставини по суті перевірені та підтверджені матеріалами справи і підтверджені в ході судового розгляду.

Крім того, як вказано судом першої інстанції, про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що порочить високе звання поліцейського та підриває авторитет органів НП, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення, свідчать дописи із інтернет ресурсів «ВАРТО - галицькі новини» (https://vartonews.com.ua) та «ZAXID.NET» (https://zahid.net) де у вищевказаних статтях описується ДТП скоєне позивачем та містяться критичні відгуки відвідувачів сайту про поліцію як правоохоронний орган, що ще раз підтверджує, що вчинені скаржником дії підривають довіру до нього як носія влади та сприяють приниженню авторитету поліції (а.с.128-138).

Відповідно до частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Частиною другою цієї ж статті також встановлено, що дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Згідно з частиною третьою статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Звідси, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції за якими останній не прийняв до уваги доводи позивача про те, що висновки, викладені дисциплінарною комісією у Висновку стосовно вчинення ним дисциплінарного проступку є необґрунтованими з посиланням на відсутність стосовно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинене корупційне діяння та вироку про притягнення до кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, оскільки не притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за наслідками проведеного службового розслідування, не виключає наявності в його діях складу дисциплінарного проступку.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №813/715/16.

Згідно з частинами сьомою та восьмою статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частинами першою та дев`ятою статті 20 Дисциплінарного статуту передбачено, що повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом.

Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.

Таким чином, повноваження щодо оцінки результатів службового розслідування, тяжкості проступку та обставин, за яких його скоєно, розмір заподіяної шкоди, попередньої поведінки винної особи та визнання нею вини тощо, а також безпосередньо затвердження висновку службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до конкретної особи є виключними повноваженнями відповідного керівника, який реалізуючи такі повноваження приймає відповідний наказ про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлення в межах розгляду даної справи правомірності притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння вчинку, який компрометує поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що виразилось у недотриманні службової та транспортної дисципліни, своєчасному неповідомленні органу поліції та безпосередньому керівнику про факт ДТП та неповідомлення про наявний у нього конфлікт інтересів безпосередньому керівнику, шляхом доручення розгляду матеріалів про ДТП за своєї участі підлеглому поліцейському. Наведені обставини слугували підставою для відмови у задоволенні позовних вимог скаржника щодо скасування Наказу №4285.

Щодо покликання позивача на те, що відповідач неправомірно звільнив його зі служби в поліції в період його перебування на лікарняному, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт. Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу (частини друга-третя статті 22 Дисциплінарного статуту).

За нормами частини четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначено «Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України

13.11.2001 №455 (зареєстровано в МЮУ 04.12.2001 за №1005/6196; далі - Інструкція №455; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Інструкції №455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Пунктом 2.22 Інструкції №455 визначено, що тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров`я. У разі вибору особою рядового і начальницького складу лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи довідка видається відповідно до пункту 1.9 розділу 1 цієї Інструкції.

Згідно пункту 1.9 Інструкції №455 листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу.

Також, за пунктом 3 наказу МВС від 23.03.2016 №201 «Про затвердження форми довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України» (зареєстровано в МЮУ 12.04.2016 за №535/28665; далі - Наказ №201) керівники закладів охорони здоров`я МВС відповідно до цього наказу, зобов`язані, забезпечити: 1) підпорядковані заклади охорони здоров`я МВС бланками встановленої форми; 2) видачу довідок при встановленні факту тимчасової непрацездатності поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України.

Виходячи з наведеного та зважаючи на те, що позивачем для огляду в суді апеляційної інстанції були надані оригінали, зокрема довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України від 11.01.2019 №3 (далі - Довідка №3), яка засвідчує факт перебування апелянта з 11.01.2019 по 20.01.2019, з 21.01.2019 по 30.01.2019, з 31.01.2019 по 07.02.2019 на лікарняному, апеляційний суд приходить до висновку про відповідність вказаної довідки наведеним вище вимогам щодо змісту та форми, які визначені Інструкцією №455 та Наказом №201. Надана для огляду Довідка №3 видана на бланку, що затверджений Наказом №201, містить печатку відповідного лікувального закладу, у ній зазначено посаду, прізвище та підпис лікаря.

При цьому, відповідачем не надано доказів, а судом першої інстанції не встановлено того, що Довідка №3, що надана ОСОБА_1 , визнана такою, що видана на незаконних підставах.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача та висновки суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи не є належними доказами щодо підтвердження тимчасової непрацездатності апелянта у зазначені вище періоди.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими вимоги позивача про необхідність визнання протиправним та скасування Наказу №15 о/с, так як такий виданий у період його тимчасової непрацездатності, що підтверджується належними доказами про періоди перебування скаржника на лікарняному, зокрема з 21.01.2019-30.01.2019.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки ОСОБА_1 , було звільнено зі служби в поліції без дотримання вимог статті 22 Дисциплінарного статуту, в період перебування позивача-апелянта на лікарняному з 24.01.2019, тому він підлягає поновленню на Посаді з дня протиправного звільнення.

Згідно із частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За пунктом 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 цього ж Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з довідкою Головного управління від 26.11.2019 №451, позивачу було нараховано заробітну плату в т.ч. у натуральній формі за листопад 2018 року - 10600,82 грн, грудень 2018 року - 8254,46 грн. Загальна сума доходу за останні два місяці перед звільненням, з врахуванням календарних днів, становить 18855,28 грн, середньоденний заробіток 448,93 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 217 календарних днів, а грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке підлягає стягненню з Головного управління на користь позивача складає 97417,81 грн (448,93 грн х 217).

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення позивача на підставі Наказу №15 о/с неповними та такими, що не відповідають встановленими обставинами справи, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області «По особовому складу» від 24 січня 2019 року 15 о/с.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Дрогобицького відділу поліції - начальника слідчого відділу Головного управління Національної поліції у Львівській області з 24 січня 2019 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 97417,81 (дев`яносто сім тисяч чотириста сімнадцять) гривень 81 (вісімдесят одну) копійок.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 9427,64 грн підлягає негайному виконанню.

В задоволені решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.