Справа № 320/675/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/675/19 Головуючий у 1-й інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ітум» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Ітум» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості № UA125110/2019/110681/2 від 22.01.2019;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, засобів комерційного призначення від 22.01.2019 № UA125110/2019/00019.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Київська митниця Державної фіскальної служби звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2018 між позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТДК» (постачальник) укладено контракт № TDK-ЕЕР-129/18 (далі - Контракт).

Відповідно до вимог п.1.1 розділу 1 Контракту постачальник зобов`язується в період дії цього Контракту поставити, а покупець - прийняти та оплатити керамічний граніт (далі - товар) на умовах цього Контракту. Пунктом. 1.2 розділу 1 Контракту встановлено, що товар по цьому контракту постачається окремими партіями у співвідношенні із специфікацією, укладеними на кожну партію товару.

Згідно з п. 2.1 розділу ІІ Контракту товар постачається на умовах Інкотермс 2010. Конкретний термін із Інкотермс 2010 зазначається в специфікації, яка являється невід`ємною частиною діючого Контракту.

Згідно з п. 3.1 та 3.2 розділу 3 Контракту, ціна товару зазначається в доларах США в специфікації на поставку партії товару.

Пунктом 3.3 розділу 3 Контракту визначено, що покупець здійснює попередню оплату 100 відсотків вартості партії товару відповідно до специфікації на поставку партії товару у валюті контракту у безготівковому порядку на рахунок постачальника. При цьому всі комісії, знімаються банками-кореспондентами та іншими організаціями при перерахуванні грошових засобів на розрахунковий рахунок постачальника.

Між сторонами на виконання Контракту складено специфікацію № 33866 від 10.12.2018 про купівлю товару на суму 6 493, 72 доларів США. Крім того, на виконання Контракту та специфікації № 33866 від 10.12.2018 позивачем здійснено оплату на суму 8 647, 32 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті від 27.12.2018.

22.01.2019 позивачем до відповідача подано електронну митну декларацію № UA125110/2019/400890. Цією декларацією позивачем заявлено до митного оформлення в режимі імпорт наступні товари:

1) керамічна плитка глазурована, для облицювання підлоги та стін, з кам`яної кераміки: АG02 60x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0,55N(03/18), Сорт 1, кількість - 95,04м2, ( 66 короб.); ВG00 19,4x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55Е(07/17), Сорт 1, f, кількість - 2,8м2, ( 2 короб.); ВG01 19,4x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55А(03/17), Сорт 1, кількість - 18,2м2, ( 13 короб.); ВG02 19,4x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0,55Н(10/17), Сорт 1, f, кількість - 2,8м2, (2 короб.); BG03 19,4x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55(11/18), Сорт 1, f, кількість - 126м2, ( 90 короб.); BG03 19,4x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55(11/18), Сорт 1, f, кількість - 15,4м2, ( 11 короб.); BG06 19,4x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55(09/18),Сорт 1, кількість - 2,8м2, ( 2 короб.); BS02 60x60 Структур.Рект. (Керамічний граніт); N,0, 57(06/18), Сорт 1, кількість - 12,96м2, (9 короб.); СВ01 60x60 Полир. (Керамічний граніт); N, 0, 55(10/18), Сорт 1, кількість - 21,6м2, ( 15 короб.); ID01 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55(09/18), Сорт 1, кількість - 23,04м2, ( 16 короб.); JZ03 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 53(08/18), Сорт 1, кількість - 10,08м2, (7 короб.); MS01 60x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55(10/18), Сорт 1, кількість - 15,84м2, ( 11 короб.); MS01 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55J(11/17), Сорт 1, кількість - 8,64м2, ( 6 короб.); TD01 60x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55D(06/17), Сорт 1, f, кількість - 23,76м2, (17 короб.); TF01 60x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55(05/18), Сорт 1, f, кількість - 34,56м2, ( 24 короб.); TF01 60x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0, 55(05/18), Сорт 1, f, кількість - 4,32м2, ( 3 короб.); VS01 60x12.0 Непол.Рект. (Керамічний граніт); N, 0,55(11/18), Сорт 1, f, кількість - 24,48м2, (17 короб.). Виробник ООО "НОГИНСКИЙ КОМБИНАТ СТРОИТЕЛЬНЫХ ИЗДЕЛИЙ", торговельна марка ESTIMA, країна виробництва Росія, у кількості 442,32 м2, вага нетто 11 142,86 кг.

2) керамічна плитка глазурована, для облицювання підлоги та стін, з кам`яної керамік: GL00 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 50(07/18), Сорт 1, кількість - 33,12м2, ( 23 короб.); GLv0 30x60 Сатин. (Керамічний граніт); S, 0, 46N(03/18), Сорт 1, f, кількість - 14,4м2, ( 10 короб.); GLv1 30x60 Сатин. (Керамічний граніт); S, 0, 48Р(04/18), Сорт 1, кількість - 23,04м2, ( 16 короб.); RS01 60x120 Лаппатир.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 50(12/18), Сорт 1, f, кількість - 27,36м2, ( 19 короб.); SP01 19,4x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 50(09/18), Сорт 1, кількість - 15,4м2, ( 11 короб.); VS02 60x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 50(11/18), Сорт 1, f, кількість - 34,56м2, ( 24 короб.); VS02 60x120 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 50(11/18), Сорт 1, кількість - 25,92м2, (18 короб.); VZ01 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 56(07/18), Сорт 1, кількість - 14,4м2, (10 короб.); VZ02 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 52(10/18), Сорт 1, кількість - 31,68м2, (22 короб.); VZd01 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 50D(06/17), Сорт 1, кількість - 5,76м2, ( 4 короб.). Виробник ООО "НОГИНСКИЙ КОМБИНАТ СТРОИТЕЛЬНЫХ ИЗДЕЛИЙ", торговельна марка ESTIMA; країна виробництва Росія у кількості 225,64 м2, вага нетто 5 304,53 кг.

3) керамічна плитка неглазурована, для облицювання підлоги та стін, з кам`яної кераміки: RW01 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 73U(08/18), Сорт 1, кількість - 129,6м2, ( 90 короб.); RW01 60x60 Непол.Рект. (Керамічний граніт); S, 0, 73U(08/18), Сорт 1, кількість - 10,08м2, (7 короб.). Виробник ООО "Самарское Объединение Керамики", торговельна марка ESTIMA, країна виробництва Росія, у кількості 139,68 м2, вага нетто 3 136,01 кг.

На підтвердження митної вартості згаданих товарів позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією № UA125110/2019/400890 відповідно до вимог МК України подано наступний перелік наявних у нього документів, а саме:

- декларація митної вартості № UA125110/2019/400890 від 22.01.2019;

- зовнішньоекономічний контракт № TDK-EEP-129/18 від 16.10.2018 з додатками;

- рахунок-фактура (інвойс) № 258 від 16.01.2019;

- платіжне доручення в іноземній валюті № 8285 від 28.12.2018;

- копію платіжного доручення в іноземній валюті № 8285;

- заявка-договір на перевезення № 01 від 14.01.2019;

- рахунок-фактура на перевезення № ТЛ-06 від 21.01.2019;

- довідка про транспортні витрати б/н від 21.01.2019.

У порядку ч. 6 ст. 53 МК України декларантом подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: митна декларація країни відправника № 10013220/160119/0000324 від 16.01.2019; прайс-лист відправника товарів б/н від 01.01.2018; лист відправника № 02/02-11 від 02.11.2018, яким повідомлено, що продаж керамічної плитки торгівельної марки ESTIMA виробництва ООО "НОГИНСКИЙ КОМБИНАТ СТРОИТЕЛЬНЫХ ИЗДЕЛИЙ" та ООО "Самарское Объединение Керамики" здійснюється виключно ООО "ТОРГОВЫЙ ДОМ КЕРАМИКИ".

22.01.2019 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості № UA125110/2019/110681/2, яким змінено у бік збільшення митну вартість товару № 1 - керамічна плитка глазурована, для облицювання підлоги та стін, з кам`яної кераміки в асортименті, виробник ООО "НОГИНСКИЙ КОМБИНАТ СТРОИТЕЛЬНЫХ ИЗДЕЛИЙ", торговельна марка ESTIMA, країна виробництва Росія, у кількості 442,32 м2, вага нетто 11 142,86 кг. Так, митною декларацією №UA125110/2019/400890 заявлена позивачем митна вартість даного товару становить 4202.22 доларів США (графа 28 рішенням про коригування митної вартості), тобто 9.5004 доларів США/м2, а відповідачем встановлено митну вартість даного товару на рівні 14.6100 доларів США/м2, тобто 6462.30 доларів США (графа 30 рішенням про коригування митної вартості).

Цим рішенням про коригування митної вартості № UA125110/2019/110681/2 змінено у бік збільшення митну вартість товару № 2 - керамічна плитка глазурована, для облицювання підлоги та стін, з кам`яної кераміки в асортименті, виробник ООО «НОГИНСКИЙ КОМБИНАТ СТРОИТЕЛЬНЫХ ИЗДЕЛИЙ», торговельна марка ESTIMA, країна виробництва Росія, у кількості 225, 64 м2, вага нетто 5 304, 53 кг. Так, позивачем заявлено, що митна вартість даного товару становить 2 048, 69 доларів США (графа 28 рішенням про коригування митної вартості), тобто 9.0795 доларів США/м2, а відповідачем встановлено митну вартість даного товару на рівні 13.6397 доларів США/м2, тобто 3077.66 доларів США (графа 30 рішенням про коригування митної вартості).

Як вбачається з п. 33 оскаржуваного рішенням про коригування митної вартості № UA125110/2019/110681/2 від 22.01.2019 відповідачем зазначено наступне: На виконання положень статей 52-55, 57, 58, 65, 335 Митного кодексу України, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, за результатами опрацювання документів, поданих разом з митною декларацією від 22.01.2019 № UA125110/2019/400890 встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

- договір про перевезення від 14.01.2019 № 02 не надано до митного оформлення;

- відповідно до п. 3.3 контракту від 16.10.2018 № TDK-EEP-129/18, специфікації від 10.12.2018 № 33866 та рахунка-фактури від 16.01.2019 № 258 здійснюється передоплата в розмірі 100% вартості товару, однак сума, вказана в платіжному дорученні від 27.12.2018 (8 647, 32 доларів США) не відповідає сумі (6 493, 72 доларів США), вказаній у вищезазначених документах;

- в рахунку на перевезення від 21.01.2019 № ТЛ-06 вказано договір від 14.01.2019 № 02, однак до митного оформлення додано заявку - договір від 14.01.2019 № 01.

Тому відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. Керуючись вимогами ч. 2 та ч. 3 ст. 53, ст.ст. 54, 57 МК України декларанту було повідомлено про необхідність надання наступних додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов контракту. Декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості. Повідомлення було направлене також на виконання вимог ст. 57 МК України. 22 січня 2019 р. декларантом надано додаткові документи не в повному обсязі, зокрема, не надані наступні документи: виписка з бухгалтерської документації; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов контракту.

Додатково до митного оформлення було надіслано договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 14.01.2019 № 02, однак даний документ не спростовує сумніви митного органу, адже пунктом 4.2. вказаного договору визначено, що ціни, які відповідають конкретному перевезенню узгоджуються додатково перед кожним перевезенням в разовій заявці-договорі, однак в заявці-договорі від 14.01.2019 № 01 відсутні будь-які посилання на вищезазначений договір на перевезення;

Крім того, в заявці від 14.01.2019 № 01 зазначено, що розрахунки здійснюються при наявності наступних документів: рахунок, акт виконаних робіт, заявка-договір, договір на перевезення, довідка про транспортні витрати), однак до митного оформлення акти виконаних робіт надані не були.

Отже, подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, а тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України. У зв`язку із вищевикладеним, посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч. 4 ст. 57 МК України. За результатами проведених консультацій встановлено, що вищевикладені розбіжності, неточності та сумніви в достовірності відомостей, що містяться в наданих документах, не дають можливості визнати заявлену митну вартість товарів за першим методом. Другорядний метод визначення митної вартості 2а-за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до ст. 59 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних товарів саме за ціною договору. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає ст. 60 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2б - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно джерела інформації: товар № 1-0,58 USD/кг (митна декларація від 05.11.2018 № UA125110/2018/421443) та товар № 2-0,58 USD/кг (митна декларація від 05.11.2018 № UА125110/2018/421443). Рішення винесено без урахування термінів, передбачених ст. 53 МК України, на письмове прохання суб`єкта ЗЕД (лист від 22.01.2019 № 03/01-19).

Позивач зазначає, що прийняття оскаржуваного рішення призвело до безпідставного збільшення митних платежів за ввезення товарів на митну територію України і випуск у вільний обіг в режимі «імпорт» на 23 900, 31 грн. та порушення права позивача на випуск товарів у вільний обіг за основним методом визначення митної вартості і права вільно користуватись та розпоряджатись власними грошовими коштами, що були надмірно перераховані на рахунок органу доходів та зборів у вигляді митних платежів.

Разом із вказаним рішенням про коригування митної вартості товару відповідачем було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 125110/2019/00019.

Позивачем відповідно до частини 7 статті 55 Митного кодексу України використано можливість випуску товару у вільний обіг шляхом надання гарантій та подачі ВМД від 22.01.2019 № UA125110/2019/400961.

Вважаючи вказане рішення та картку відмови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження правомірності винесеного рішення та картки відмови, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 (далі - МК України).

Згідно з вимогами пункту 34-1 частини 1 статті 4 МК України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до вимог положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів в порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до вимог положень ч. 2, 4, 8, 9 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Згідно з вимогами частини 1-4 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Частини 1, 2, 3, 5 статті 54 МК України визначають, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).

Відповідно до вимог ч. 12 ст. 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно з вимогами частини 1, 7, 8, 9 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до вимога ч. 1, 2, 5-8 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Крім того, п. 10 ст. 58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів.

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення неповного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методjм (за ціною договору);

4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

При цьому, як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу (здійснення митної формальності - «митне оформлення») на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України.

З аналізу ст.ст. 53, 54 МК України вбачається, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження мають здійснюватися ними у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Як вже зазначалося вище, в п. 33 оскаржуваного рішенням про коригування митної вартості № UA125110/2019/110681/2 від 22.01.2019 відповідачем зазначено, що за результатами опрацювання документів, поданих разом з митною декларацією від 22.01.2019 № UA125110/2019/400890 встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

- договір про перевезення від 14.01.2019 № 02 не надано до митного оформлення;

- відповідно до п. 3.3 контракту від 16.10.2018 №TDK-EEP-129/18, специфікації від 10.12.2018 № 33866 та рахунка-фактури від 16.01.2019 № 258 здійснюється передоплата в розмірі 100 % вартості товару, однак сума, вказана в платіжному дорученні від 27.12.2018 (8 647, 32 доларів США) не відповідає сумі (6 493, 72 доларів США), вказаній у вищезазначених документах;

- в рахунку на перевезення від 21.01.2019 №ТЛ-06 вказано договір від 14.01.2019 № 02, однак до митного оформлення додано заявку - договір від 14.01.2019 № 01.

Щодо витребування відповідачем договору про перевезення від 14.01.2019 № 02, колегія суддів зазначає наступне.

14.01.2019 між ФОП ОСОБА_1 (експедитор) та позивачем (замовник) укладено договір № 02 від 14.01.2019 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (далі - договір № 02 від 14.01.2019)

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 договору № 02 від 14.01.2019 експедитор, у межах даного договору надає послуги по організації перевезення найманим вантажним транспортом, довіреною особою власника якого він є. відповідно до чинного законодавства України, вимог міжнародних Конвенцій і угод в галузі міжнародних перевезень, Статуту автомобільного транспорту України, Правил перевезень вантажів, та інших законодавчих та нормативних актів, що регулюють правові відносини в галузі перевезень вантажів в межах України та в міжнародному сполученні.

Згідно з вимогами п. 2.2 розділу 2 договору № 02 від 14.01.2019 конкретні умови по кожному замовленню обумовлюються в заявці-договорі, яка є невід`ємною частиною даного договору. Допускається одержання заявки-договору по факсимільному або електронному зв`язку.

З дослідження вище зазначеного договору вбачається, що договір про перевезення від 14.01.2019 № 02 не є транспортним (перевізним) документом, а також не є документом, що містить відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів в розумінні п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України.

При цьому, в цьому договорі відсутня будь-яка інформація про вартість перевезення. Однак, на виконання п. 2.2 договору № 02 від 14.01.2019 позивачем оформлено відповідну заявку-договір 14.01.2019 з номером № 01.

Так, в заявці-договорі № 01 від 14.01.2019 визначено всі умови перевезення товарів, у тому числі вартість у розмірі 33 000, 00 грн. та маршрут із зазначенням відстані перевезення.

Разом з тим, у договорі № 02 від 14.01.2019 сторони домовились, що надання послуг з перевезення вантажів позивача буде здійснювати перевізник протягом певного періоду, а конкретні умови кожного замовлення, у тому числі і вартість конкретного перевезення, будуть визначатись в заявці-договорі.

Згідно з розділом III «Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою. Основний аркуш ДМВ» «Графа 20» наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення було подано рахунок-фактура на перевезення № ТЛ- 06 від 21.01.2019 на суму 33 000, 00 грн., який містить всю необхідну інформацію для підтвердження складової митної вартості - транспортних витрат (а саме: вартості перевезення товару до митного кордону України).

Крім того, позивачем додатково до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати б/н від 21.01.2019, яка також містить всю необхідну інформацію для підтвердження складової митної вартості - транспортних витрат та підтверджує дані, що містяться в рахунку-фактурі на перевезення № ТЛ- 06 від 21.01.2019.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що неподання позивачем договору на перевезення при поданні довідки про витрати на транспортування не може бути підставою для витребування додаткових документів та відмови у визнання митної вартості, що визначена декларантом.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що довідка є достатнім документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли орган доходів і зборів доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.

Щодо розбіжностей у сумі на оплату товару, колегія суддів зазначає наступне.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості від 22.01.2019 відповідачем зазначено, що відповідно до п. 3.3 Контракту від 16.10.2018 здійснюється передплата в розмірі 100 % вартості товару, однак сума, вказана в платіжному дорученні від 27.12.2018 (8 647, 32 $) не відповідає сплаченій сумі (6 493, 72 $). Тобто, відповідач посилається на цю обставину як на розбіжність в документах, що на його думку є підставою для витребування додаткових документів.

Водночас, колегія суддів зазначає, що вказана обставина не є розбіжністю в розумінні ст. 53 МК України, враховуючи наступне.

За змістом статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, повинні надаватися у випадку, якщо товар оплачено.

Зміст цієї норми вказує на те, що митне оформлення товару повинно бути здійснено як у випадку, коли оплата за договором здійснена вчасно, так і у випадку, коли оплата за товар здійснена з порушенням встановлених строків або не сплачена взагалі.

При цьому, несвоєчасність оплати партії товару не вказує на розбіжність даних, які містяться у наданих для митного оформлення документах, а лише вказує на порушення умов господарського договору. Платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, однак не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто, прямого зв`язку між відомостями із платіжного доручення та митною вартістю товару немає, що означає, що платіжне доручення не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару. Отже, ситуація, коли сума коштів, зазначена у платіжному дорученні з оплати за оцінюваний товар, не відповідає ціні цього товару, зазначеній в інших документах, доданих до вантажної митної декларації, не є підставою для твердження про розбіжність у документах, а тому для сумнівів у правильності визначенні митної вартості.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, за умовами зовнішньоекономічного договору ТІЖ-ЕЕР-129/18 від 16.10.2018 оплата за товари здійснюється на умовах 100 % передплати на підставі специфікації. Шляхом переговорів позивача з відправником узгоджено, що оплата буде здійснена на підставі проформи-інвойсу (попередній рахунок на оплату товару). 10.12.2018 відправником виставлено проформу-інвойс № 33866. Відповідно до цього документу позивач замовив у відправника керамічну плитку на суму 8 647, 32 доларів США на умовах 100 % передплати у кількості 1 044,24 м2, вагою брутто 25 547,32 кг. На підставі даної проформи позивачем здійснено оплату за товар 27.12.2018 у сумі 8 647, 32 доларів США.

16.01.2019 перевізником подано транспортний засіб до завантаження. Однак, в транспортний засіб помістилась лише частина товарів на суму 6 493, 72 доларів США у кількості 807,64 м2 (товар 1 - 442.32 м2, товар 2 - 225.64 м2, товар 3 - 139.68 м2), вагою брутто 20 261,92 кг., а тому, в подальшому на відповідну кількість товару й були видані інвойс та специфікація.

За таких обставин, вказана обставина підтверджує лише оплату коштів за замовлений товар, а не повинна ставити під сумнів заявлений метод визначення митної вартості товару.

При цьому, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості від 22.01.2019, застосовуючи другорядний метод 2б - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, необґрунтовано взято ціни на товар за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи, оскільки самі собою відомості даної системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. При цьому, потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару, однак, при прийнятті оскаржуваного рішення митним органом такого порівняння зроблено не було.

Разом із тим, як було зазначено судом першої інстанції, ключовою обставиною при коригуванні митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод, є обставина ідентичності (подібності, аналогічності) товарів. Відповідно орган доходів і зборів повинен довести обставину ідентичності (подібності, аналогічності) оцінюваних товарів та товарів, ціну яких бере за основу, якщо має намір застосувати один із наведених другорядних методів. Така обставина доводиться саме шляхом порівняння характеристик оцінюваних товарів та товарів, ціна яких береться за основу при коригування митної вартості.

Таким чином, орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод тощо.

Відповідно до підпункту «с» пункту 2 статті VII («Оцінка товару для митних цілей») Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту «b» цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити. У свою чергу підпункт «b» цього пункту встановлює, що під «дійсною вартістю» потрібно розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції; у тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або «i» з порівнюваними кількостями, або «iї» з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Із наведених положень випливає, що оцінку для митних цілей митниця повинна ґрунтувати на найближчому еквіваленті дійсної вартості, якщо дійсну вартість імпортованого товару неможливо визначити за ціною такого ж чи подібного товару. Очевидно, що ціна товару, імпортованого за іншими умовами поставки, ніж оцінюваний товар, може вважатися таким найближчим еквівалентом тільки у тому випадку, якщо митниця доведе, що в її розпорядженні немає інформації про ціну товару, поставленого за такими ж умовами поставки, що й оцінюваний товар.

При цьому, зміст винесеного відповідачем рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування того, що іменовані ним «розбіжності» будь-яким чином впливають на митну вартість товару. Крім того, не зазначив відповідач і про те, які саме обставини мали б підтвердити документи, які він запропонував позивачу надати додатково.

Крім цього, у рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як: за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод тощо.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п. 2 та п. 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.

Таким чином, відсутність витребуваних відповідачем додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що, в свою чергу, підтверджується наданими до митного оформлення документами. Крім того, неподання позивачем (декларантом) запитуваних відповідачем документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості.

Таким чином, наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у своєму рішенні про коригування митної вартості товарів не перелічив наявні у нього докази того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, є необґрунтованим, а застосування методу 2б - резервний метод - неправомірним.

При цьому, оскільки визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, то рішення відповідача про коригування митної вартості № UA125110/2019/110681/2 від 22.01.2019 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, засобів комерційного призначення від 22.01.2019 № UA125110/2019/00019 є протиправними та підлягають скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 09.12.2019.