Справа № 420/5012/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5012/19
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря Худика С.А.,

за участю представника апелянта Копаньова О.В.

за участю представника відповідача Боєвої О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , (далі позивач) звернувся з позовом до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі відповідач, Овідіопольський РВ ДВС), в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Боєвої Ольги Олегівни від 20.06.2019р. ВП №58322789 щодо стягнення виконавчого збору в сумі 39177,15грн.

В обґрунтування позову посилався на безпідставне стягнення з нього виконавчого збору, оскльки в межах виконавчого провадження №58322789 державним виконавцем фактично не вчинялося дій з примусового виконання виконавчого напису від 14.10.2013р. №7305, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бандар І.М., зокрема, не було здійснено звернення стягнення на зазначене у виконавчому написі нерухоме майно Марченка П.В. Крім того, позивач зазначив про те, що державним виконавцем протиправно направлялися документи на його ім`я на адресу: АДРЕСА_1 , в той час як за вказаною адресою позивач не проживає, а місцем його проживання є: АДРЕСА_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги знову наголошує на тому, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, а тому підстави для його стягнення відсутні. Крім того, апелянт зазначає про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, в частині визначення правової природи виконавчого збору, внаслідок чого висновки суду про правомірність дій державного виконавця щодо його стягнення з позивача є також помилковими.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, Овідіопольський РВ ДВС, посилаючись на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року залишити без змін. Так, відповідач підкреслює, що державним виконавчем оскаржувану постанову від 20.06.2019р. ВП №58322789 щодо стягнення виконавчого збору винесено відповідно до ст.27, ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.02.2019 року до Овідіопольського РВ ДФС надійшла заява стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо прийняття на примусове виконання виконавчого напису №7305 від 14.10.2013 р., виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку, загальною площею 0,060га, кадастровий номер - :01:002:1741, що знаходиться за адресою: ОК "СК "ЕДЕМ", ділянка №73, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, та на праві власності належить ОСОБА_1 .

За результатами розгляду вищеозначеної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 07.02.2019 р. головним державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС Боєвою О.О., з урахуванням положень ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58322789 з виконання виконавчого напису №7305, виданого 14.10.2013 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку, загальною площею 0,060га, кадастровий номер - :01:002:1741, що знаходиться за адресою: ОК "СК "ЕДЕМ", ділянка №73, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, та на праві власності належить ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимог виконавчого документу, з метою повного, всебічного та неупередженого виконання виконавчого напису №7305, головним державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС Боєвою О.О. винесено постанову про арешт майна боржника ВП №58322789 від 08.02.2019р., якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 .

Також судом встанвоено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08.02.2019р. №155635579, земельна ділянка, загальною площею 0,060га, кадастровий номер - :01:002:1741, що знаходиться за адресою: ОК "СК "ЕДЕМ", ділянка №73, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область знаходиться у іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У подальшому, 28.03.2019 р. до Овідіопольського РВ ДВС від Міськрайонного управління Держгеокадастру в Овідіопольському районі та м.Чорморськ надійшов лист №738/123-19 «Щодо надання інформації», відповідно до якого ОСОБА_1 , на підставі Державного акту на право власності серія ЯЕ №109968, на праві власності належить земельна ділянка, загальною площею 0,060га, кадастровий номер: :01:002:1741, що знаходиться за адресою: ОК "СК "ЕДЕМ", ділянка №73, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область.

08.05.2019 р. головним державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС Боєвою О.О. винесено Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №58322789, якою описано та накладено арешт на земельну ділянку для ведення садівництва, загальною площею 0,060га, кадастровий номер: :01:002:1741, що знаходиться за адресою: ОК "СК "ЕДЕМ", ділянка №73, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23.05.2019 р. головним державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС Боєвою О.О. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності, якою суб`єктом оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні призначено ТОВ «ЄВРОЕКСПЕРТ ГРУП».

Разом з цим, 18.06.2019 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до начальника Овідіопольського РВ ДВС із заявою про повернення без виконання виконавчого напису №7305 від 14.10.2013р., згідно п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

20.06.2019 р. головним державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС Боєвою О.О., відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №58322789, якою виконавчий напис №7305, виданий 14.10.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку, загальною площею 0,060га, кадастровий номер - :01:002:1741, що знаходиться за адресою: ОК "СК "ЕДЕМ", ділянка №73, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, та на праві власності належить ОСОБА_1 , повернуто стягувачу.

Також 20.06.2019 р. головним державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС Боєвою О.О., згідно приписів ст.ст.3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , виконавчого збору ВП №58322789 у розмірі 39177,15грн.

Вважаючи вищевказану постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова державного виконавця прийнята відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, згідно ст. 2 цього Закону, примусове виконання судових рішень здійснюється з дотриманням таких засад як верховенство права, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість та об`єктивність.

Згідно ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами п.1 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім того, ч. 9 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вказаної норми, колегія суддів приходить до висновоку, що частина перша та друга статті 27 Закону України Про виконавче провадження встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем.

Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, колегія суддів приходить до висновку, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, норми ст. 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16 (провадження №К/9901/20636/18).

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», 18.06.2019 р. звернувся із заявою про повернення виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, у зв`язку з чим настають наслідники які передбаченні ч. 3 ст. 40 вказаного Закону - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, оскаржувану постанову державним виконавцем винесено у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення виконавчого збору, оскільки в межах виконавчого провадження № 58322789 не відбулось фактичного виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, а саме: не було здійснено звернення стягнення на зазначене у виконавчому написі нерухоме майно, на думку колегії суддів, спростовуються викладеним, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

З тих самих підстав спростовуються доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині визначення правової природи виконавчого збору, оскільки, як на думку суду, такі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні апелянтом норм матеріального права. Інші ж доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.