Справа № 580/3005/19
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року справа № 580/3005/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачці у переведенні з пенсії за віком на інший вид пенсії по втраті годувальника;

- зобов`язати відповідача здійснити переведення позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з 05.05.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що оскільки її померлий чоловік приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час військових зборів та був особою з інвалідністю, яка виникла внаслідок захворювання, пов`язаного виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, тому вона має право право на призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 04.11.2019 відповідачем подано до суду відзив, в якому відповідач вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки обов`язковою умовою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за змістом ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 цього Закону. Відповідач вказує, що призначення пенсії за віком у зв`язку зі зниженням пенсійного віку згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено як умова призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що позивачка є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , повторно в шлюб вона не вступала.

Відповідно до архівної довідки Галузевого держаного архіву Міністерства оборони України від 06 лютого 2014 року № 30 та довідки Канівського ОМВК Черкаської області від 19 серпня 2016 року ОСОБА_2 був призваний на спеціальні військові збори та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1989 року по 31 липня 1989 року при військовій частині НОМЕР_2 .

18.01.2017 ОСОБА_2 отримав посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії серії НОМЕР_3 з відповідною вкладкою до нього.

Згідно з довідкою серії 12 ААА № 536137 від 28.12.2016 ОСОБА_2 встановлено II групу інвалідності і згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 10.11.2016 № 40 встановлено причинний зв?язок захворювання з виконанням обов?язків військової служби по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Черкаській області з 16.07.2012 та отримує пенсію за віком, яка призначена на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

24.06.2019 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою про переведення з пенсії за віком на інший вид пенсії по втраті годувальника.

Листом від 08.07.2019 № 868/Ш-10 позивачку повідомлено, що вона матиме право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно з Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після досягнення 60 річного віку, оскільки відповідно до ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються зокрема батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку встановленого згідно зі ст. 26 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вважаючи, що такі дії відповідача щодо відмови позивачці у переведенні з пенсії за віком на інший вид пенсії по втраті годувальника є протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з нормами статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

При вирішенні спору суд бере до уваги, що позивачці з 16.07.2012 призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Абзацом першим частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачці) передбачалось, що дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Частиною 3 ст. 36 Закону № 1058-IV визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацом першим частини першої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань (абз. 2 ч. 2 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Зазначені питання врегульовані «Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 (далі Порядок № 1210).

Пунктом 1 Порядку № 1210 передбачено, що він визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Тобто норми спеціального законодавства, які регулюють питання призначення пенсії особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та членам їх сімей, в тому числі пенсій в зв`язку із втратою годувальника, визначають лише статус та загальні підстави призначення таких пенсій, а конкретні умови, порядок та механізм призначення цих пенсій врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відсилання до якого містяться в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Однією з обов`язкових умов призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є досягнення особою пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Водночас призначення пенсії за віком у зв`язку зі зниженням пенсійного віку згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено як умова призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, оскільки на час звернення із заявою про призначення (переведення) пенсії в зв`язку із втратою годувальника позивачка не досягла зазначеного віку, суд висновує про відсутність правових підстав для переведення позивачки на таку пенсію.

Твердження позивачки про те, що досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як обов`язкової умови отримання спірної пенсії, стосується лише осіб без спеціального статусу, тому дана норма на неї не поширюється, суд вважає необґрунтованим і не враховує при вирішенні справи, оскільки такі твердження спростовуються наведеним вище аналізом норм законодавства, а саме застереженням у спеціальних нормативних актах, які регулюють питання статусу осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про те, що конкретні умови, порядок та механізм призначення цих пенсій, в тому числі і досягнення особою певного віку, врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється у порядку визначеному ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2 ,6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Витрати зі сплати судового збору покласти на ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Кульчицький