Справа № 522/21185/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/21185/18

Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М. Час і місце ухвалення: 23.09.2019р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про: визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанов від 21.08.2017р. про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 та про накладення арешту на майно і оголошення заборони на відчуження цього майна; скасування постанови від 21.08.2017р. про стягнення виконавчого збору в розмірі 242 422,74 грн.; скасування постанови відповідача від 21.08.2017р. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Позов обґрунтовував тим, що спірні постанови від 21.08.2017р. про стягнення виконавчого збору та про накладення арешту на майно і оголошення заборони на його відчуження винесено відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 27 Закону, у редакції, чинній станом на 21.08.2017р., передбачалося стягнення державним виконавцем виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. У виконавчому провадженні ВП №52047708 стягнення виконавчого збору взагалі не передбачено законом, оскільки органом ДВС не вчинено дій щодо фактичного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Також, позивач посилався на те, що постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», мала бути винесена або одночасно з винесенням постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, або ж не пізніше наступного робочого дня, однак аж ніяк раніше повернення виконавчого документу стягувачу з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 37 Закону.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправними дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джмеля Олександра Олександровича під час винесення ним постанов від 21 серпня 2017 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 та про накладення арешту на майно ОСОБА_1 .

Скасовано постанови державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джмеля Олександра Олександровича від 21 серпня 2017 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 242422,74 грн. та про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Перший Приморський відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 23.09.2019р.з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що у виконавчому провадженні ВП №52047708 стягувач звернувся із заявою про повернення виконавчого документа відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, у зв`язку з чим настають наслідки, які передбачені частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, норми ст.27 Закону №1404-VIII містять вичерпний перелік підстав та умов, за якими виконавчий збір не стягується, жодна з яких у даній справі відсутня.

Також, апелянт посилається на те, що вимоги виконавчого листа №522/20426/14-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси 22.06.2016р., боржником фактично виконано під час примусового виконання рішення 12.09.2017р. Проте, ні стягувачем, а ні боржником не повідомлено державного виконавця про виконання рішення суду.

Посилається апелянт і на безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що стягнення виконавчого збору за відсутності фактичного виконання рішення призводить до повторного стягнення виконавчого збору. Судом залишено поза увагою, що виконавчий документ повторно не пред`явлений до виконання.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1, п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження ВП №52047708 з примусового виконання вимог виконавчого листа №522/20426/14-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси 22.06.2016р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» грошової суми 2 420 573,44 грн. та 3654 грн. судового збору. (т.1 а.с.75-76)

31.08.2016р. державним виконавцем Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52047708 з примусового виконання вимог виконавчого листа №522/20426/14-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси 22.06.2016р. Зобов`язано боржника самостійно виконати вимоги виконавчого документу у строк до 07.09.2016р., про що письмово повідомити державного виконавця. Зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк його буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій. (т.1 а.с.79)

Також, 31.08.2016р. державним виконавцем Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №52047708, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та заборонено йому здійснювати відчуження будь-якого майна в межах суми боргу. (т.1 а.с.81)

Зазначені постанови державним виконавцем направлено у день їх винесення за адресою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), однак відомості про їх отримання боржником в матеріалах справи відсутні. (т.1 а.с.78, 80)

Матеріалами справи підтверджено, що до серпня 2017 року державним виконавцем відповідача вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання вимог виконавчого документу, а саме: надіслано запити до реєструючих установ з метою виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення, перевірено наявність зареєстрованого за боржником нерухомого майна, здійснено вихід за адресою, яка зазначена у виконавчому документі. (т.1 а.с.82-106)

У зв`язку з надходженням до органу ДВС 17.08.2017р. заяви стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» про закінчення виконавчого провадження, 21.08.2017р. державним виконавцем Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». (т.1 а.с.111, 122)

Того ж дня (21.08.2017р.) державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника у виконавчому провадженні №52047708 виконавчого збору в сумі 242 422,74 грн. (т.1 а.с.117)

Також, 21.08.2017р. державним виконавцем Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміль О.О. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.119)

З матеріалів справи також вбачається, що 01.09.2017р. державним виконавцем Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміль О.О. винесено постанову про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 21.08.2017р. на підставі абзацу 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». (т.1 а.с.108)

12.10.2017р. старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламаха В.В. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження, якою прийнято виконавче провадження №52047708 з примусового виконання виконавчого листа №522/20426/14-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси 22.06.2016р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» грошової суми 2 420 573,44 грн. та 3654 грн. судового збору. (т.1 а.с.125-126)

11.10.2017р. до Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла заява ТОВ «Кредитні ініціативи» про закінчення виконавчого провадження №52047708 на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», обґрунтована тим, що виконавчий документ скасовано та винесено новий для подальшої подачі та виконання рішення суду. (т.1 а.с.178)

13.10.2017р. старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламаха В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». (т.1 а.с.129-130)

24.10.2017р. старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламаха В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54989503 з виконання постанови Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 21.08.2017р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 242 422,74 грн. (т.1 а.с.140-141)

Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №54989503. (т.1 а.с.145-146)

Позивач, не погоджуючись з правомірністю постанов відповідача від 21.08.2017р. про стягнення виконавчого збору та про арешт майна боржника звернувся до Приморського районного суду м.Одеси зі скаргою на дії державного виконавця Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміль О.О.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06.07.2018р. по справі №522/18977/17, серед іншого, визнано протиправними дії державного виконавця Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміль О.О. щодо винесення постанов від 21.08.2017р. про стягнення виконавчого збору та про арешт майна боржника, а також скасовано вказані постанови.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 3010.2018р. по справі №522/18977/17 скасовано ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 06.07.2018р. у вказаній частині та закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Джміля О.О. щодо винесення ним постанов від 21.08.2017р.

При прийнятті вказаної постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підставі ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У зв`язку з цим, 03.12.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій та скасування постанов держаного виконавця від 21.08.2017р. про стягнення виконавчого збору та про арешт майна боржника.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем не доведено законності спірних постанов та відповідності їх положенням Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів фактичного виконання рішення щодо стягнення коштів станом на 21.08.2017 року, стосовно якого розпочато виконавче провадження, тому прийняття відповідачем постанов про стягнення виконавчого збору від 21.08.2017 року та арешт майна боржника є передчасним. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що виконавчий документ повторно пред`явлений до виконання, а відтак стягнення виконавчого збору за відсутності фактичного виконання рішення призводить до повторного стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону №1404- VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону №1404-VIII).

В силу вимог частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З аналізу вказаних норм слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

З матеріалів справи вбачається, що повернення державним виконавцем Приморського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області виконавчого документу стягувачу постановою від 21.08.2017р. мало місце у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що станом на 21.08.2017р. державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №522/20426/14-ц, виданим Приморським районним судом м.Одеси 22.06.2016р., які б своїм наслідком мали місце повне або часткове виконання вимог вказаного виконавчого листа.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Так, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Таким чином, твердження апелянта про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими, оскільки у разі стягнення виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічну правову позицію з подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 19.06.2019р. по справі №824/172/18-а, від 28.02.2019р. по справі №819/1116/17.

На користь висновку суду про створення умов для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору у разі повернення виконавчого документу стягувачу без фактичного його примусового виконання органом державної виконавчої служби свідчать і положення ч.5 ст.37 Закону №1404-VІІІ, якою передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що навіть за відсутності стягнень за виконавчим документом у державного виконавця відсутні повноваження не виносити постанову про стягнення виконавчого збору після відкриття виконавчого провадження та його завершення виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо постанови від 21.08.2017р. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, то колегія суддів вважає обґрунтованим скасування її судом першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року у справі №522/20426/14-ц було змінено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року в частині стягнення судових витрат розгляду справи, у зв`язку з чим видано новий виконавчий документ. А відтак, підстав для прийняття постанови про накладення арешту від 21 серпня 2017 року на підставі виконавчого листа від 22.06.2016р. № 522/20426/14-ц у відповідача не було.

Крім того, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано доказів скасування арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.08.2016р.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії незначної складності та розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 грудня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук