Справа № 640/4055/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4055/19 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Собківа Я.М.

за участю секретаря Григорук В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року

у справі № 640/4055/19 (розглянуту у спрощеному позовному провадженні )

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу від 29.12.2018 № Ф-272117-17 про стягнення недоїмки у розмірі 15819,54 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що у грудні 2007 року останній зупинив свою адвокатську діяльність, жодних доходів від такої діяльності не отримував, і на час складення оспорюваної вимоги адвокатську діяльність не здійснював і не здійснює. Пояснив, що з 2008 року працював на різних посадах державної служби, і його роботодавці сплачували єдиний внесок. За наведених обставин позивач категорично заперечує наявність у нього недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а спірну вимогу вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, визнано протиправною та скасовано вимогу від 29.12.2018 № Ф-272117-17 про стягнення недоїмки у розмірі 15819,54 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги податковим органом зазначено, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки спірну податкову вимогу про сплату боргу відкликано в силу приведення у відповідність до норм податкового законодавства інтеграційної картки платника податку.

Позивачем не надано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Позивач в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, також позивачем заперечено щодо закриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 з 02.12.2000 року по 07.12.2007 року здійснював адвокатську діяльність та був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місту Києві 29.12.2018року сформовано та направлено позивачеві вимогу № Ф-272117-17, відповідно до якої станом на 31.10.2018 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн (а.с. 14).

Не погодившись з рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В квітні 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві внесено коригування до інтеграційної картки платника податку позивача, якими встановлено відсутність у ОСОБА_1 заборгованості із сплати єдиного внеску та, згідно ст.ст. 56,60 Податкового кодексу України відкликано спірну податкову вимогу.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнає відсутність правових підстав для формування та надсилання спірної вимоги щодо сплати суми боргу (недоїмки) та зважаючи на те, що контролюючим органом не надано жодного рішення щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд дійшов висновку, що дані інтегрованої картки позивача не можуть слугувати доказом відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз.1, 2, 3 ч.4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Таким чином, вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску є виконавчим документом та обов`язкова до виконання платником внеску.

Що стосується повноважень відповідача щодо відкликання вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, слід зазначити наступне.

Відповідно до абз. 4,5,6 ч.4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженогонаказом Міністерства фінансів України 9 грудня 2015 року N 1124 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 лютого 2016 року за N 178/28308 (далі - Порядок N 1124), у разі якщо скаржник вважає, що контролюючий орган у районі, місті (крім міста Києва), районі у місті, об`єднаний чи спеціалізований неправильно визначив суму недоїмки або прийняв рішення про накладення штрафу та нарахування пені, що суперечить законодавству про загальнообов`язкове державне соціальне страхування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, він має право оскаржити таке рішення у відповідному головному управлінні ДФС в області, місті Києві.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку N 1124 скарга на вимоги та на рішення контролюючих органів у районах, містах (крім міста Києва), районах у містах, об`єднаних чи спеціалізованих про нарахування пені та накладення штрафу подається відповідно до головних управлінь ДФС в областях, місті Києві в письмовій формі разом з документами, що підтверджують неправильність рішення. Про подання скарги скаржник зобов`язаний одночасно повідомити територіальний контролюючий орган, вимога або рішення якого оскаржуються.

Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Порядку N 1124 первинна скарга повинна бути подана до відповідного головного управління ДФС в області, місті Києві протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги або рішення територіальних контролюючих органів про нарахування пені та накладення штрафу.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку N 1124 контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

За змістом пункту 4 розділу IV Порядку N 1124 контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень:

залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення;

скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині;

скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу;

направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу;

залишає скаргу без розгляду.

Відповідно до п. 6 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (далі - Інструкція №449), вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження;

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом);

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9 - 11 цього розділу;

є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

Отже, суд правильно вказав, що вказаним Порядком № 1124 надано повноваження щодо скасування вимоги/рішення виключно контролюючому органу, який розглядає скаргу на таку вимогу або рішення.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем спірну податкову вимогу оскаржено виключно до суду. Скарги, до податкового органу не подавалось.

Таким чином, ні Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", ні Порядком N 1124, ні Інструкцією № 449 не передбачено повноважень контролюючого органу, який прийняв вимогу, відкликати вимогу за обставин, за наявності яких вимога може бути відкликана.

Що стосується доводів відповідача, що право відкликання контролюючим органом вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску передбачено статтею 60 Податкового кодексу України, то такі посилання апелянта є також безпідставними, оскільки указаною статтею передбачено випадки, за яких саме податкові повідомлення-рішення і податкові вимоги вважаються відкликаними. Тобто вказана стаття не регулює питання відкликання вимоги про сплату недоїмки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідачем не заперечується факт відсутності у позивача боргу із сплати єдиного внеску, а доказів вважати спірну вимогу відкликаною суду не надано.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підставі, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Я.М. Собків

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.