Справа № 260/1701/19
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

12 грудня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1701/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої - судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача Гончарова О.І. про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора прикордонного контролю майстра 3 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" тип А відділу прикордонної служби "Тиса" І категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону старшого прапорщика Тімон Івана, Чопського прикордонного загону про визнання нечинним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника Гончарова В.В. звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою Інспектора прикордонного контролю майстер 3 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" тип А відділу прикордонної служби "Тиса" І категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону старшого прапорщика Тімон Івана, Чопського прикордонного загону, якою просить: визнати нечинним та скасувати рішення Інспектора прикордонного контролю майстер 3 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" тип А відділу прикордонної служби "Тиса" І категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону старшого прапорщика Тімон Івана від 16 листопада 2019 року про відмову ОСОБА_1 в перетинанні кордону України.

Ухвалою від 28 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

11 грудня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення Інспектора прикордонного контролю майстра 3 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" тип А відділу прикордонної служби "Тиса" І категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону старшого прапорщика Тімона І. від 16 листопада 2019 року про відмову ОСОБА_1 у перетині державного кордону України. Заява обґрунтована тим, що в якості підстави для відмови позивачеві у перетині державного кордону в оскарженому рішенні зазначена наявність ухвали суду у цивільній справі,якою позивача тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України. Однак, заявник зазначає, що вказаної ухвали не існує. Таким чином, внаслідок дії оскарженого рішення, яке має очевидні ознаки протиправності позивача незаконно позбавлено можливості реалізації конституційних прав. Крім того, позивач працює водієм у ФОП ОСОБА_2 та здійснює міжнародні вантажні перевезення. Відтак, на переконання заявника, оскарженим рішенням порушується право позивача на працю.

Відповідно до частин 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами пунктів 2, 3 статті 154 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також немає необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Відтак, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з меж заявленої заяви, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд зазначає, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При розгляді та вирішенні заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог.

Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізм, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Позивач в обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що в якості підстави для відмови позивачеві у перетині державного кордону в оскарженому рішенні зазначена наявність ухвали суду у цивільній справі,якою позивача тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України. Однак, заявник зазначає, що вказаної ухвали не існує. Таким чином, внаслідок дії оскарженого рішення, яке має очевидні ознаки протиправності позивача незаконно позбавлено можливості реалізації конституційних прав. Крім того, позивач працює водієм у ФОП ОСОБА_2 та здійснює міжнародні вантажні перевезення. Відтак, на переконання заявника, оскарженим рішенням порушується право позивача на працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05 листопада 2009 року № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Таким чином, громадянин має право оскаржити в порядку, встановленому законом, рішення про відмову в перетинанні державного кордону. Правомірність такого рішення має бути перевірена судом за результатами судового розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що оскільки визнання протиправним та скасування вищезазначеного рішення є предметом розгляду справи, то забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є фактично вирішенням справи по суті без оцінки судом доказів та обставин справи, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Також, суд зауважує, що позивач не обґрунтував доцільності та ефективності застосування судом заходів забезпечення позову та не надав доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Судом такі підстави також не встановлені.

Крім того, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №826/13306/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та доводів наведених на його обґрунтування, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви представника позивача Гончарова О.І. про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора прикордонного контролю майстра 3 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" тип А відділу прикордонної служби "Тиса" І категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону старшого прапорщика Тімон Івана, Чопського прикордонного загону про визнання нечинним та скасування рішення відмовити.

2.Копію ухвали направити сторонам у справі.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька