Справа № 480/959/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 р.Справа № 480/959/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Кіптенко Г.В.

представника відповідача Войтенко О.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 08.07.19 року по справі № 480/959/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області

про стягнення середнього заробітку, грошової компенсації та одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі відповідач), в якому просив суд стягнути з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 158302,30 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 33326,80 грн. та одноразову грошову допомогу розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 20039,00 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду України від 02.07.2019 року зазначений позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 158302 (сто п`ятдесят вісім тисяч триста дві) грн. , грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 33326 (тридцять три тисячі триста двадцять шість) грн. 80 коп., та одноразову грошову допомогу розмірі 10019 (десять тисяч дев`ятнадцять) грн. 50 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду України від 02.07.2019 року по справі №480/959/19, в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що позивач в період часу з 06.02.2018 по 31.01.2019 фактично не працював на посаді, на якій був поновлений, не звертався до ДФС України та органів виконавчої служби про примусове виконання рішення суду, а тому його вимога про стягнення заробітку за цей час та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є необґрунтованою. Відповідач вказує на помилковість розрахунку середнього заробітку позивача за період з 01.03.2018 по 31.01.2019 у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, оскільки з 01.03.2018 року середній заробіток мав розраховуватися відповідно до п.4 Розділу ХІІ Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 №616. Також відповідач не погоджується із визначенням розміру компенсації за невикористану відпустку та зазначає, що розрахунок має проводитися виходячи із розміру середньоденного заробітку в розмірі 323,21 грн. та відповідно вся сума компенсація становитиме 16806,92 грн. (323,21 грн. х 52 дні). Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідач зазначає, що оскільки п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 не поширюється на військовослужбовців строкової служби, позивачу не повинна виплачуватись грошова допомога за період проходження служби в лавах Збройних Сил України.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2018 року рішенням Сумського окружного адміністративного суду скасований наказ Державної фіскальної служби України від 07.12.2017 №2943-о про звільнення позивача з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас (з постановкою на військовий облік за підпунктом г (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, поновлено позивача на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області, стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області середній заробіток за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на посаді рішення суду звернуто до негайного виконання.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом доповнення мотивувальної та резолютивної частини та визначено дату, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, з 09.12.2017 (т. 1 а.с.10-11).

01 лютого 2019 року наказом в.о.Голови ДФС України №28-ос на виконання рішення суду скасовано наказ ДФС від 07.12.2017 №2943-о Про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області з 09.12.2017 ( т. 1 а.с. 8).

04 лютого 2019 року наказ ДФС України №28-ос від 01.02.2019 оголошено по Головному управлінню ДФС у Сумській області ( т. 1 а.с.9).

18 лютого 2019 року наказом в.о.Голови ДФС України №48-ос ОСОБА_2 .О. звільнено 20 лютого 2019 року з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби у запас ( з постановкою на військовий облік) за підпунктом а ( за віком) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (т. 1 а.с.6).

19 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Сумській області виданий наказ №55-о По особовому складу про оголошення наказу в.о.Голови ДФС України №48-ос від 18.02.2019, цим же наказом визначений загальний страховий стаж станом на 20 лютого 2019 року 27 років 11 місяців 03 дні, вислуга років станом на 20 лютого 2019 року в календарному обчисленні 20 років 02 місяці 06 днів, в пільговому обчисленні - 20 років 02 місяці 06 днів, вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги 01 рік 02 місяці 09 днів (т. 1 а.с.7).

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 158302 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 33326,80 та одноразової грошової допомоги у розмірі 10019,50 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 року по справі №818/43/18 ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області. Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення , яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 КАС передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідачем рішення суду виконане лише 01 лютого 2019 року, що підтверджується наказом від 01.02.2019 року №28-ос (а.с.8).

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за весь час затримки.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, що позивач не звертався ні до ДФС, ні до органів виконавчої служби щодо примусового виконання рішення про поновлення, що звільняє відповідача від обов`язку виплатити середній заробіток, виходячи з наступного.

Так, стаття 236 Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Частиною четвертою статті 372 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження № 1404-VIII (далі-Закон №1404-VIII). Відповідно до статті 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі рішень судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи наведене та те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 року по справі №818/43/18 про поновлення позивача на посаді виконане Державною фіскальною службою України шляхом прийняття наказу лише 01 лютого 2019 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 05.02.2018 по 01.02.2019 та відхиляє доводи апеляційної скарги.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на час прийняття наказу Державної фіскальної служби України від 07.12.2017 № 2943-о про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області та податкової міліції через скорочення штатів, скасування вказаного наказу згідно рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 року по справі №818/43/18, та поновлення позивача на посаді чинним був Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі- Порядок № 100).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Отже, враховуючи, що виплата середньої заробітної плати позивачу пов`язана з незаконним звільнення з посади її обрахунок повинен здійснюватися виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, а саме прийняття наказу про звільнення.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Головного управління ДФС у Сумській області від 26.01.2018 №10/05-19 розмір середньоденного заробітку позивача на момент звільнення складав 640,90 грн., ця ж сума встановлена і судовим рішенням про поновлення позивача на роботі. Розрахунок відповідачем здійснювався згідно вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, із врахуванням кількості робочих днів (а.с.12).

Колегією суддів встановлено, що, період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі склав 247 робочих дні, відтак розмір середнього заробітку за цей час становить 158302,20 грн. (247 дні х 640,90 грн.), та підлягає стягненню на користь позивача.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності обчислення середнього заробітку позивача з 01.03.2018 року відповідно до п.4 Розділу ХІІ Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 №616 (далі - Порядок № 616), виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 Розділу ХІІ Порядку №616 особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи із одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу. Пунктом 2 розділу І цього Порядку визначено, що місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події. Одноденний розмір грошового забезпечення це місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

Колегія суддів зазначає, що Порядок № 100 так і Порядок №616 пов`язує обчислення середньомісячної заробітної плати (місячного грошового забезпечення) станом на час настання певної події, що слугувала причиною проведення виплат.

В даній справі подією є прийняття наказу про звільнення позивача, який в подальшому визнано незаконним та скасовано.

Таким чином, обчислення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі повинно здійснюватися у відповідності до Порядку, чинного на час настання події, а саме прийняття наказу про звільнення позивача від 07.12.2017 №2943-о.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 №616 саме з 01.03.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до наказу Міністерства фінансів України про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції від 17.07.2018 №616 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01 березня 2018 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно ч.ч. 3, 5, 7 ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

З аналізу вказаних норм, слідує, що нормативно-правових актів підлягає застосуванню лише після набрання чинності.

Відповідно п. 1 указу Президента України від 13.12.1996 № 1207/96 «Про опублікування актів законодавства України в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України"» інформаційний бюлетень "Офіційний вісник України", який засновується і видається Міністерством юстиції України, є щотижневим офіційним виданням, у якому публікуються державною мовою, зокрема нормативні акти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, зареєстровані Міністерством юстиції України.

Таким чином, наказ Міністерства фінансів України про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції від 17.07.2018 №616 набув чинності з дня його офіційного опублікування в інформаційному бюлетні "Офіційний вісник України", а саме 04.09.2018 року.

Отже, вказаний наказ Міністерства фінансів України підлягає застосуванню з 04.09.2018 року, а не з 01.03.2018 року.

Між тим, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття відповідачем наказу про звільнення позивача від 07.12.2017 року, а саме приписи Порядку №100.

Щодо позовних вимог в частині покладення обов`язку на відповідача виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку та доводів апеляційної скарги щодо її розміру, колегія суддів зазначає наступне.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлює Закон України Про відпустки. Відповідно до ст.1 цього Закону державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 9 Закону України Про відпустки до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Згідно ч.1 ст. 24 Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

З аналізу вказаних норм, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку за період вимушеного прогулу.

Як вищевказано вимушений прогул позивача тривав з 05.02.2018 і по день прийняття відповідачем рішення про його поновлення 01.02.2019 року. За цей період позивач мав право на 52 днів відпустки, що визнається також і відповідачем. Тому, враховуючи, встановлений вище розмір середньоденного заробітку позивача 640,90 грн., розмір компенсації за невикористану відпустку складає відповідно 33326,80 грн. (640,90 грн. х 52).

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 33326,80 грн.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що позивач у спірний період фактично не працював на посаді на якій був поновлений, а тому відсутні підстави для стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 33326,80 грн., оскільки чинним законодавством передбачено право позивача на вказані виплати в разі, якщо працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Щодо позовних вимог в частині стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 20039,00 грн та доводів апеляційної скарги про помилковість зарахування військової служби в Збройних Силах до вислуги років для виплати вказаної допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб. Зокрема, у разі звільнення зі служби за віком одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнята постанова Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплат пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей від 17.07.1992 №393 ( далі Постанова №393).

Відповідно до п. 10 Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 Постанови №393. Пунктом 1 визначено, зокрема, що до вислуги років зараховується військова служба в Збройних Силах.

Колегією суддів встановлено, що позивач проходив військову службу з 17 травня 1991 року по 07 травня 1993 року, що підтверджується військовим квитком (т. 1 а.с.16). Проте, вказаний період відповідач не включив до вислуги років для виплати одноразової грошової допомоги, що є порушенням вимог п.1 Постанови №393. Термін перебування позивача на військовій службі склав 01 рік 11 місяців 20 днів, термін перебування на службі в органах податкової міліції , відповідно до послужного списку ( т. 1 а.с.53-59), склав 18 років 02 місяці 2 дні, тому вислуга років на момент звільнення позивача 20 лютого 2019 року склала 20 років 01 місяць 22 дні. При першому звільненні позивачеві була виплачена грошова допомога за 17 повних календарних років, при другому звільненні виплачено за один повний календарний рік, тобто станом на 20.02.2019 відповідач визначив строк календарної служби позивача 18 повних календарних років. Відтак, за 2 календарні роки відповідач зобов`язаний виплатити одноразову грошову допомогу. Виходячи із розміру грошового забезпечення позивача під час служби в органах податкової міліції Головного управління ДФС у Сумській області в період часу з 01.02.2019 по 20.02.2019 в розмірі 10019,50 грн., розмір грошової допомоги складає 5009,75 грн. за один рік, відповідно за два роки позивач має сплатити позивачу 1019,50 грн.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 не поширюється на позивача, оскільки позивач звільнився зі служби в податковій міліції, а не строкової військової служби.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року по справі № 480/959/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року по справі №480/959/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 12.12.2019 року