Справа № 260/1096/19
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1096/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача: представник - Гриньо Д.Д.,

відповідача: представник - Олашин О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ №155о/с Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 22.07.2019 р. про звільнення з 22.07.2019 р. підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення, із підставою звільнення - за п.4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" та поновити конституційне право гр. ОСОБА_1 відповідно до ст. 43 Конституції України; 2) поновити ОСОБА_1 з 19 квітня 2019 року на посаді заступника начальника управління - начальника відділу комплектування в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатської області Головного управління національної поліції в Закарпатській області; 3) стягнути з відповідача Головного управління національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом Національної поліції №473 від 16.05.2019 р. затверджено зміни у штатах Національної поліції, що передбачали скорочення 11 посад в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області та введення нових 11 посад. Тобто по суті скорочення чисельності не відбулося. Незважаючи на це, позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штатів без будь-яких пропозицій щодо переміщення на 11 введених нових посад. Відповідачем не було враховано поданий рапорт про переведення на посаду в управлінні кадрового забезпечення - начальника відділу комплектування, хоча така посада була рівнозначною посаді позивача та вакантною. Вважає, що саме по собі скорочення чисельності штатних одиниць у новому штаті не є підставою для звільнення зі служби в поліції, якщо у новому штаті зберігається посада, яку поліцейський обіймав у попередньому штаті. Хоча посада, яку обіймав позивач була скорочена, але одночасно була введена нова рівнозначна посада заступника начальника управління - начальника відділу комплектування в управлінні кадрового забезпечення. Тобто фактично відбулося перейменування посади.

27 серпня 2019 року представник позивача подав клопотання про виправлення технічної описки в позовній заяві в частині дати, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, а саме з 22 липня 2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні 02 грудня 2019 року заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив б/н від 27.08.2019 р., та просив суд їх задовольнити. Додатково вказав на недоведеність жодними доказами факту отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 від Первинної профспілкової організації Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, наявності повноважень т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській області Рубеля Андрія на підписання оскарженого наказу. При звільненні позивачу не було запропоновано всіх 11 введених вакантних посад. Вважає, що відповідачем на надано жодної аргументації неможливості запропонувати позивачу нову введену посаду заступника начальника управління - начальника відділу комплектування в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області, на яку він подав рапорт від 19.06.2019 р., та яка є рівнозначною (з урахуванням граничного спеціального звання за такою) посаді, з якої звільнено позивача, на відміну від тієї, що була запропонована відповідачем. Окрім того, зауважує, що реорганізація юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату або чисельності працівників спосіб не може бути підставою для звільнення з публічної служби. В даному ж випадку жодного скорочення штату не було.

Представник відповідача у засіданні суду 02 грудня 2019 року проти задоволення позову заперечив, аргументуючи обставинами, наведеними в поданому відзиві на позовну заяву №302/106/11-2019 від 21.08.2019 р. Так, зокрема, зазначив, що позивач був звільнений з додержанням законодавчих норм у зв`язку з скороченням штатів. Зазначені організаційні зміни здійснювались в межах штатної чисельності управління кадрового забезпечення з метою зменшення кількості керівного складу. Так, зокрема, позивача завчасно попереджено про скорочення займаної посади, запропоновано наявні рівнозначні вакантні посади та отримано згоду на звільнення працівника від Первинної профспілкової організації Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Наказ про звільнення позивача підписаний уповноваженою посадовою особою - т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській області Рубель Андрієм, що призначений тимчасово виконуючим обов`язки у зв`язку з тимчасовою відсутністю начальника управління. Вважає безпідставною вимогу позивача про поновлення на посаді заступника начальника управління - начальника відділу комплектування в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області, оскільки його було звільнено з іншої посади. Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 звільнено з 22 липня 2019 року, а тому такий не може бути поновлений судом з 19 квітня 2019 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) проходив службу в органах внутрішніх справ з 1997 по 06 листопада 2015 року. З 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 був призначений в органи Національної поліції та з 09 грудня 2016 року до моменту звільнення перебував на посаді заступника начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - УКЗ ГУНП в Закарпатській області) - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення.

Наказом голови Національної поліції України №473 від 16.05.2019 р. затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до яких в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області) скорочено 11 посад (серед яких посада заступника начальника управління - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення) та введено 11 посад (арк. 47 - 50).

Персональним попередженням про можливе наступне звільнення зі служби в поліції 20 травня 2019 року ОСОБА_1 попереджено, що відповідно до наказу Національної поліції України №473 від 16.05.2019 р., посада заступника начальника управління - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення УКЗ ГУНП в Закарпатській області підлягає скороченню. Окрім того, повідомлено, що у разі не призначення на іншу запропоновану посаду в поліції після закінчення двомісячного строку з дня персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби, ОСОБА_1 буде звільнено зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (арк. спр. 22).

19 червня 2019 року ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області, в якому у зв`язку з організаційними змінами просив перевести його на посаду заступника начальника управління - начальника відділу комплектування УКЗ ГУНП в Закарпатській області, про результати розгляду якого повідомлено листом УКЗ ГУНП в Закарпатській області №1420/106/2-2019 від 08.07.2019 р. (арк. спр. 18, 23). Так, зокрема, ОСОБА_1 проінформовано про неприйняття позитивного рішення з приводу порушеного в рапорті питання.

15 липня 2019 року начальником УКЗ ГУНП в Закарпатській області Бондарчуком О. запропоновано ОСОБА_1 подати рапорт на одну із вакантних посад ГУНП в Закарпатській області, зокрема, начальника відділу зв`язку та телекомунікації ГУНП, начальника відділу проходження служби та ОСР УКЗ ГУНП в Закарпатській області. Однак від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, про що складено акт №1463/106/2-2019 від 15.07.2019 р. Підставою для відмови зазначено не запропонування рівнозначної посади відповідно до його досвіду роботи та рівня освіти, хоча така станом на 10 липня 2019 року була вакантною, про що ОСОБА_1 зроблено власноручну відмітку на акті від 15.07.2019 р. (арк. спр. 29).

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській області Рубеля А. №155 о/с від 22 липня 2019 року «По особовому складу», відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) підполковника поліції ОСОБА_1., заступника начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення, з 22 липня 2019 року (арк. спр. 14).

З метою захисту порушеного права на працю, що проявилося у незаконному, на думку позивача, звільненні, ОСОБА_1. звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання законності звільнення позивача з займаною посади, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються нормами Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 р. (далі - Закон).

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Спірні правовідносини виникли з приводу незаконного, на думку позивача, його звільнення зі служби в органах Національної поліції у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Норми ст. 77 Закону передбачають, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, в тому числі у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону).

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону, поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

У разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суд має з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що наказом голови Національної поліції України №473 від 16.05.2019 р. затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, в тому числі, в ГУНП в Закарпатській області. Відповідно до зазначених змін в Головному управлінні скорочено 11 посад, серед яких посада заступника начальника управління - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення, яку на момент звільнення обіймав позивач. Така посада знаходилася в складі керівництва управління кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області, відноситься до посад середнього складу поліції з посадовим окладом 3400,00 грн.

Натомість до складу керівництва управління кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області введено 1 нову посаду - заступника начальника управління - начальника відділу комплектування, яка також відноситься до посад середнього складу поліції з посадовим окладом 3400,00 грн.

За результатами затверджених змін у штаті ГУНП в Закарпатській області введено 11 нових посад, тобто фактичне скорочення чисельності або штату працівників не відбулося, однак скорочена посада, яку займав ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 68 Закону поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно п. 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

П. 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, визначено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться у зв`язку із скороченням штатів у разі відсутності можливості використання на службі.

Таким чином, нормами спеціального законодавства передбачено, що призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції здійснюється за умови можливості його подальшого використання на службі та з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначене узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним в постанові №814/938/17 від 31.01.2019 р.

Нормами КЗпП України також врегульовано порядок та умови розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору у випадках зміни в організації виробництва і праці.

Так, відповідно до ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві (установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації передбачено нормами ч. 5 ст. 68 Закону, та надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

З проведеного правового аналізу законодавчих норм суд дійшов висновку, що роботодавець є таким, що належно виконав гарантії щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому всі наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач всупереч вищенаведеним вимогам законодавства одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_1 жодної іншої посади не запропонував, хоча згідно наданих до суду відомостей у структурі ГУНП в Закарпатській області, в тому числі, в УКЗ ГУНП в Закарпатській області вакантні посади були наявні (арк. спр. 121 - 129).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 від подальшого проходження служби не відмовлявся, а навпаки, виявив бажання проходити службу в поліції, подавши 19 червня 2019 року рапорт на переведення на вакантну посаду заступника начальника управління - начальника відділу комплектування УКЗ ГУНП в Закарпатській області. Однак у задоволенні такого позивачу було відмовлено без будь-якого аргументування.

Порядок переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції регулюється положеннями ст. 65 Закону. Так, вказаними нормами передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади, в тому числі, за ініціативою поліцейського та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський, в тому числі, у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.

Тобто, спеціальні законодавчі норми передбачають, що у разі скорочення штатів або реорганізації переміщення поліцейського здійснюється в першу чергу саме на рівнозначну посаду, і тільки у випадку неможливості призначити на таку, відбувається переміщення на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський.

При цьому, ч. 2 ст. 65 Закону встановлено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

Провівши порівняльний аналіз посади, яку обіймав позивач на момент звільнення, та нововведеної посади, на яку мав намір бути переведеним, суд дійшов висновку, що обидві посади перебувають у складі керівництва УКЗ ГУНП в Закарпатській області, відносяться до посад середнього складу з посадовим окладом 3400,00 грн. та граничним спеціальним званням Підполковник поліції. Отже вказані посади є рівнозначними.

Разом з тим, запропоновані ОСОБА_1 посади начальника відділу зв`язку та телекомунікації ГУНП в Закарпатській області (з посадовим окладом 3400,00 грн.) та начальника відділу проходження служби та ОСР УКЗ ГУНП в Закарпатській області (з посадовим окладом 3100,00 грн.), відповідно до Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказом Національної поліції №142 від 04.12.2015 р., передбачають граничне спеціальне званням Майор поліції (арк. спр. 45, 49, 59 - 60). Отже, не можуть вважаться рівнозначними з посадою, яку обіймав позивач на момент звільнення.

Доказів неможливості перевести позивача на рівнозначну посаду відповідачем надано не було, жодних пояснень щодо неможливості перевести позивач на посаду заступника начальника управління - начальника відділу комплектування УКЗ ГУНП в Закарпатській області не надано. Більше того, суд вважає, що наявними в матеріалах справи відомостями підтверджено наявність рівнозначних вакантних посад у структурі ГУНП в Закарпатській області.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що ОСОБА_1 був звільнений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому наказ Головного управління національної поліції в Закарпатській області №155о/с від 22.07.2019 р. слід визнати протиправним та скасувати.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу комплектування в УКЗ ГУНП в Закарпатської області, оскільки позивач під час проходження служби в ГУНП в Закарпатську область на таку у встановленому порядку призначений або переведений не був. Вказані питання відносяться до компетенції роботодавця.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

У зв`язку з наведеним суд не може підміняти уповноважений державний орган та приймати рішення щодо працевлаштування робітника.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлення судом факту протиправності звільнення позивача, з метою належного поновлення його порушеного права на працю суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді заступника начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення або іншій рівнозначній посаді.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок). Так, відповідно до пп. «з» п. 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абз. 3 п. 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

П. 3 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки ГУНП в Закарпатській області про заробітну плату за травень - червень 2019 року (арк. спр. 42), середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , з урахуванням кількості фактично відпрацьованих у вказаний період робочих днів, становила - 688,07 грн. (22000,99 + 19971,04 / 61), а середньомісячна заробітна плата - 20986,14 грн. (688,07 * ((31 + 30) / 2).

Відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2019 року по 02.12.2019 року, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 91513,31 грн. При цьому, з вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. У зв`язку з чим рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та присудження виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 20986,14 грн. підлягає до негайного виконання.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Окрім того, позивач заявив клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Нормами ч. 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ч. 4 зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучив договір про надання правової допомоги від 23 липня 2019 р.; додаткову угоду до договору від 23.07.2019 р.; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу по договору про надання правової допомоги від 11.11.2019 р.; копію виписки по картці АТ КБ «Приватбанк» про надходження коштів.

Проти заявленої до відшкодування суми понесених судових витрат представник відповідача заперечив з мотивів її неспіврозмірності ні зі складністю справи, ні з часом, витраченим на виконання відповідних робіт.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Ч. 7 ст. 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу ч.ч 7 та 9 зазначеної статті встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у додатковому рішенні від 25 січня 2019 року (справа №9901/350/18), у додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), у постанові від 15 травня 2018 року (справа №821/1594/17) та у постанові Великої Палати у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа №826/1216/16).

Відповідно до додаткової угоди до договору від 23.07.2019 р., оплата гонорару проводиться з розрахунку 500,00 грн. за 1 годину надання правової допомоги.

Як вбачається розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу по договору про надання правової допомоги від 11.11.2019 р., до вартості наданих послуг включено:

- попередня правова консультація і роз`яснення клієнту щодо характеру спірних правовідносин про звільнення зі служби в органах поліції та поновлення на службі в органах поліції на підставі наказу №155 о/с ГУНП в Закарпатській області від 22.07.2019 р. (1 год.) - 500,00 грн.;

- вивчення та правовий аналіз матеріалів, наданих клієнтом з урахуванням законодавства, що підлягає до застосування у спірних правовідносинах та практики Верховного Суду, викладених у постановах в подібних справах (2,5 год.) - 1250,00 грн.;

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо оскарження в адміністративному суді наказу №155 о/с ГУНП в Закарпатській області від 22.07.2019 р. про звільнення зі служби в органах поліції та поновлення на службі в органах поліції із вивченням матеріалів, наданих клієнтом та з урахуванням практики Верховного Суду, викладених у постановах в подібних справах (1,5 год.) - 750,00 грн.;

- складання і подання від імені клієнта до Закарпатського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та незаконним наказу №155 о/с ГУНП в Закарпатській області від 22.07.2019 р. про звільнення та поновлення на службі в органах поліції, із урахуванням практики Верховного Суду, викладених у постановах в подібних справах (4 год.) - 2000,00 грн.;

- ознайомлення із відзивом відповідача у справі №260/1096/19 та складання і подання від імені клієнта до Закарпатського окружного адміністративного суду заперечень на відзив відповідача (1,5 год.) - 750,00 грн.;

- безпосередня участь на судовому засіданні в Закарпатському окружному адміністративному суді по представництву прав і законних інтересів клієнта у справі №260/1096/19 27.08.2019 р. (1 год.) - 500,00 грн.;

- ознайомлення в Закарпатському адміністративному суді по представництву прав і законних інтересів клієнта із письмовими доказами, поданими відповідачем безпосередньо до суду у справі №260/1096/19 (1 год.) - 500,00 грн.;

- безпосередня участь на судовому засіданні в Закарпатському окружному адміністративному суді по представництву прав, свобод і законних інтересів клієнта у справі №260/1096/19 16.10.2019 р. (1 год.) - 500,00 грн.;

- підготовка до розгляду справи по суті на підставі матеріалів, зібраних до закінчення підготовчого засідання у справі №260/1096/19 (1,5 год) - 750,00 грн.;

- підготовка письмової судової промови по справі №260/1096/19 для подання до суду на стадії судових дебатів (1 год.) - 500,00 грн.

Тобто, загальна вартість наданих згідно з розрахунком витрат складає 8000,00 грн. Разом з тим, суд зауважує, що позивачем враховано тривалість наданої правової допомоги у вигляді безпосередньої участі в судових засіданнях 27.08.2019 р. та 16.10.2019 р. в кількості 2 год. Однак з протоколів судових засідань за 27.08.2019 р. та 16.10.2019 р. вбачається, що тривалість таких була тільки 30 хв. кожне. Тому суд вважає за можливе зменшити розмір заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу в цій частині на відповідну суму.

Також суд вважає, що зазначені у розрахунку витрати з попередньої правової консультації і роз`яснення клієнту щодо характеру спірних правовідносин (п. 1), вивчення та правового аналізу матеріалів, наданих клієнтом з урахуванням законодавства, що підлягає до застосування (п. 2) та надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо оскарження в адміністративному суді (п. 3) дублюють один одного. З огляду на наведене суд вважає за необхідне виключити із суми витрат, що підлягають відшкодування, 750,00 грн. за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо оскарження в адміністративному суді наказу №155 о/с ГУНП в Закарпатській області від 22.07.2019 р. (п. 3).

Окрім того, суд враховує те, що позивачем не обґрунтовано, що саме включено до складу витрат на підготовку до розгляду справи по суті на підставі матеріалів, зібраних до закінчення підготовчого засідання у справі, а тому також не вбачає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині.

З огляду на наведене, суд вважає, що сума підтверджених витрат на правову допомогу складає 6000,00 грн. Проте, враховуючи пропорційність розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову сума, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, складає 5000,00 грн.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Ф.Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 40108913) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ №155о/с Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 22.07.2019 р. про звільнення з 22.07.2019 р. підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення, із підставою звільнення - за п.4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

3. Поновити ОСОБА_1 підполковника поліції (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на займаній на час звільнення посаді заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення або на рівнозначній посаді з 22.07.2019 року.

4. Стягнути з Головного управління національної поліції в Закарпатській області (, місцезнаходження: вул. Ференца Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 91513,31 (Дев`яносто одну тисячу п`ятсот тринадцять) грн. 31 коп. з відрахуванням податків та зборів.

5. Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Закарпатській області (, місцезнаходження: вул. Ференца Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) 5000,00 грн. (П`ять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат.

6. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на займаній на час звільнення посаді заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення або на рівнозначній посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 20986,14 (Двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 14 коп. підлягає до негайного виконання.

7. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2019 року.

СуддяР.О. Ващилін