Справа № 420/4209/19
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4209/19
УХВАЛА

11 грудня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Свида Л.І., розглянувши заяву Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позову до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради з позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 привести самочинний об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , до первісного стану відповідно до договору міни нерухомого майна №1/98-00015 від 17.01.1998 року та технічного паспорту інвентаризації нерухомого майна №39830-6-247кн від 10.10.1997 року за власний рахунок.

На адресу суду надійшла заява Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили рішенням суду по справі №420/4209/19 вчиняти будь-які дії, пов`язані із державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: двоповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування зазначеної заяви представник позивача зазначив, що існує загроза того, що після реєстрації права власності на самочинний об`єкт будівництва (судова практика свідчить про непоодинокі випадки такої реєстрації без наявності всього пакету документів та підстав) у відповідача з`явиться можливість, до вирішення справи по суті, відчужити зазначений об`єкт на користь третіх осіб, таким чином у разі невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи взагалі унеможливлення виконання рішення суду.

Суд вважає заяву позивача такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 4 ст.150, ч. 1 ст. 151 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Виходячи з конкретних доказів, суд має встановити, чи є хоча б одна з названих обставин для вжиття заходів забезпечення позову та оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з Рекомендацією №R (89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Співмірність вжиття заходів забезпечення позову відображена у практиці Європейського Суду з прав людини, яка визначає можливість застосування попереднього заходу, такого як судова заборона (справа VeriagsgruppeNewsGmbh проти Австрії» та «Libert проти Бельгії»).

У справі «Мікалефф проти Мальти» суд визнав можливість застосування ст. 6 Конвенції до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.

Проміжне рішення може бути еквівалентне попередній або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначенні застосування ст. 6 Конвенції (справа «Меркіка та інші проти Мальти».

Так, позивачем заявлені позовні вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_1 привести самочинний об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , до первісного стану відповідно до договору міни нерухомого майна №1/98-00015 від 17.01.1998 року та технічного паспорту інвентаризації нерухомого майна №39830-6-247кн від 10.10.1997 року за власний рахунок.

При цьому, реєстрація об`єкту нерухомості може ускладнити виконання рішення та в разі реєстрації права власності на об`єкт будівництва у відповідача з`явиться можливість відчужити зазначений об`єкт на користь третіх осіб.

Враховуючи вищевикладені обставини, не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, що є підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, пов`язані із державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: двоповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням по цій справі.

Керуючись ст. ст.150, 151, 256, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, пов`язані із державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: двоповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 420/4209/19.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у встановленому законом порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида