Справа № 160/2282/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/2282/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА», Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року (головуючий суддя Сліпець Н.Є.) в адміністративній справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА»

до виконавчого комітету Дніпровської міської ради

третя особа Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради

про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними та нечинними пунктів правил, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до виконавчого комітету Дніпровської міської ради (далі Відповідач), Третя особа Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, в якому, просило суд:

1) визнати незаконною бездіяльність Відповідача щодо не приведення рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129, яким затверджені Правила приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, у відповідність до Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» у зв`язку з прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів від 10.03.2017 №166-р та у зв`язку з прийняттям Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказу від 01.12.2018 року №316;

2) зобов`язати Відповідача привести рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129, яким затверджені правила приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, у відповідність із Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та іншим чинним законодавством протягом 2 місяців з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі;

3) визнати незаконними та нечинними пункти Правил приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, які затверджені рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129:

- п. 2.4.1. в частині щодо посилань на Правила № 37,

- п. 3.3. у повному обсязі,

- п. 5.1. в частині щодо посилань на Правила №37,

- п. 6.5. в частині щодо подання Водоканалу для укладання Договору паспорту водокористувача (підприємства) та субабонентів (у разі їх наявності),

- п. 6.6. у повному обсязі,

- розділ 8. у повному обсязі,

- Додаток № 1 у повному обсязі;

4) стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати (т. 1, а.с. 3-10).

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що Відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки своєчасно не привів у відповідність до вимог чинного законодавства своє рішення від 19.02.2015 року №129 «Про затвердження Правил приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська» (далі - Правила №129) після внесення певних змін до законодавства України, зокрема після прийняття центральним органом виконавчої влади нових «Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2018 року № 316 (далі - Правила № 316). Вважаючи вказану бездіяльність Відповідача протиправною та такою, що порушує права та інтереси Позивача, останній звернувся до суду із даним позовом.

16 листопада 2019 року Позивач, також, звернувся із заявою про зміну підстав позову (т.2, а.с. 33-42), в якій поряд з викладеними у позовній заяві підставами звернення до суду, посилався на недотримання Відповідачем як органом, який ухвалив регуляторний акт (Правила №129), процедури його ухвалення. Позивач вказує на те, що Відповідачем не надано доказів опублікування повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта, що містить стислий виклад змісту проекту, поштову та електронну адресу розробника, інформацію про спосіб оприлюднення проекту, строк, протягом якого приймаються зауваження і пропозиції, а також інформацію спосіб їх надання; аналізу регуляторного впливу з обґрунтуванням необхідності державного регулювання ринкових відносин, аналізу та оцінки ризиків регуляторного акту; оприлюднення проекту регуляторного акту - Правил №129; реєстрації проекту Правил №129 в секретаріаті виконавчого комітету Дніпровської міської ради; погодження Правил №129 з територіальними органами Мінекоресурсів та Міністерства охорони здоров`я України; оприлюднення Правил №129 не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання в друкованих ЗМІ ради, а у разі їх відсутності - у інших визначених радою місцевих друкованих ЗМІ. Таким чином, Позивач вважає, що відсутність належних доказів дотримання процедури ухвалення регуляторного акту, свідчить про не чинність оскаржуваних пунктів регуляторного акту (Правил №129), якими порушені права Позивача.

03 червня 2019 року та 26 червня 2019 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради подало до суду першої інстанції заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн. (т. 1, а.с. 187-189, т. 2, а.с. 1-3), в яких просило суд покласти понесені ним витрати на правничу допомогу на товариство з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА».

В обґрунтування вказаних заяв, Третьою особою зазначено про те, що для захисту інтересів підприємства в судах останнім було укладено 02.01.2019 року Договір про надання правової допомоги на умовах аутсорсингу з Адвокатським об`єднанням «ЛексТаліон», відповідно до якого одна година роботи представника складає 2000 грн. Так, розмір понесених Третьою особою витрат на правничу допомогу станом на день подання заяви, за підрахунками останнього, становив 4000 грн., а орієнтовний розмір витрат на правничу у допомогу, які мали б бути понесені Третьою особою у зв`язку із подальшим представництвом інтересів у суді першої інстанції склав 6000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року по справі №160/2282/19 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Третя особа Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними та нечинними пунктів правил задоволено частково, а саме:

- зобов`язано виконавчий комітет Дніпровської міської ради привести рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129, яким затверджені Правила приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, у відповідність із Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі;

- стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Дніпровської міської ради судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня);

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- відмовлено Комунальному підприємству «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» (т. 2, а.с. 208-215).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку в частині, в якій в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» відмовлено (т. 3, а.с. 48-75).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд:

1) скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року в частині, в якій в задоволенні позову відмовлено;

2) прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Позивача про:

- визнання незаконною бездіяльність Відповідача щодо не приведення рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129, яким затверджені Правила приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, у відповідність до Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» у зв`язку з прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів від 10.03.2017 №166-рта у зв`язку з прийняттям Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказу від 01.12.2018 року № 316

- визнання незаконними та нечинними пункти Правил приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, які затверджені рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129:

- п. 2.4.1. в частині щодо посилань на Правила № 37,

- п. 3.3. у повному обсязі,

- п. 5.1. в частині щодо посилань на Правила №37,

- п. 6.5. в частині щодо подання Водоканалу для укладання Договору паспорту водокористувача (підприємства) та субабонентів (у разі їх наявності),

- п. 6.6. у повному обсязі,

- розділ 8. у повному обсязі,

- Додаток № 1 у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання бездіяльності Відповідача незаконною не врахував те, що вирішення питань водопостачання, водовідведення та очищення стічних вод та здійснення контролю за якістю питної води не є компетенцією Дніпровського міської ради, бо відповідно до пп. 5 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить до відання виконавчого органу міської ради, в даному випадку виконавчому комітету Дніпровської міської ради, що спростовує висновки суду першої інстанції про вжиття Відповідачем належних заходів з приведення рішення №129 у відповідність до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування апеляційної скарги Позивачем, також, зазначено, що з огляду на те, що з 21.05.2017 року згідно розпорядження КМУ від 10.03.2017 року №166-р Правила №37 припинили свою дію, а станом на час звернення Позивача до суду 12.03.2019 року вже певний час з 02.02.2018 року діяли інші загальнодержавні Правила №316, то вимоги Позивача в частині визнання пунктів незаконними та нечинними Правил №129 є цілком обґрунтованими.

Крім того, Позивач вказує і на те, що звернувшись до суду з позовною вимогою про визнання незаконними та нечинними окремих пунктів Правил №129 12.03.2019 року він не порушив строків звернення до суду, встановлених статтею 122 КАС України, оскільки останній міг дізнатись про порушення своїх прав вказаними пунктами лише після закінчення дії договору водопостачання, а саме: з 29 вересня 2018 року.

Третя особа, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку в частині, в якій відмовлено Комунальному підприємству «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради в стягненні витрат на професійну правничу допомогу з товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА»(т. 3, а.с. 1-5).

В апеляційній скарзі Третя особа, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд:

1) скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року по справі №160/2282/19 в частині відмови Комунальному підприємству «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради в стягненні витрат на професійну правничу допомогу з товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА»;

2) ухвалити нове рішення по справі №160/2282/19, яким стягнути на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради витрати на професійну правничу допомогу з товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» у розмірі 10 000 грн., що були заявлені у Дніпропетровському окружному адміністративному суді;

3) розглянути та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., понесені Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради при розгляді справи №160/2282/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді;

4) розглянути та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., що будуть понесені Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради при розгляді справи №160/2282/19 у Третьому апеляційному адміністративному суді.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку доказам, які були надані Третьою особою на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, у той час як, вказані надані докази повністю підтверджують понесені підприємством витрати у розмірі 10 000 грн. при розгляді справи №160/2282/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» подало відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, в якому просило суд у задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відмовити у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін (т. 3, а.с. 102-107).

Мотивуючи відзив Позивач, зокрема, зазначив про те, що надані Третьою особою докази не доводять факту понесення витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 4000 грн., пов`язаних саме з розглядом цієї справи. Крім того, Позивач вказує і про те, що докази на підтвердження понесених витрат у сумі 6000 грн. Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до суду першої інстанції надані не були ані до закінчення судових дебатів, ані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що свідчить про відсутність підстав для задоволення такої вимоги.

Виконавчий комітет Дніпровської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА», в якому просить суд відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі (т. 3, а.с. 117-124).

В обґрунтування відзиву, Відповідач зазначив про те, що відповідно до п. 4 розділу І Правил №316 встановлено, що на підставі цих Правил виробник розробляє місцеві Правила приймання, в яких враховують місцеві особливості приймання та очищення стічних вод, а також визначають ДК забруднюючих речовин, що можуть скидати до системи централізованого водовідведення, зазначене, на думку Відповідача, свідчить про те, що виробник розробляє саме нові місцеві Правила приймання на підставі та з урахуванням вимог загальнодержавних Правил №316, а не вносить зміни до діючих місцевих Правил.

Крім того, Виконавчий комітет Дніпровської міської ради вказує і про те, що оскільки розроблений проект рішення міської ради «Про затвердження Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Дніпра» є регуляторним актом, то Відповідачем та Третьою особою, з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», здійснюються всі заходи щодо затвердження та прийняття такого рішення, що, у свою чергу, свідчить про відсутність протиправної бездіяльності збоку Відповідача.

Мотивуючи відзив, Відповідач, також, зазначив про те, що Позивач не погоджувався зі спірними пунктами Правил №129 ще у 2017 році, що, з урахуванням подання останнім позовної заяви 12.03.2019 року, підтверджує пропуск строку для звернення до суду із позовною вимогою про визнання нечинними окремих пунктів Правил №129.

Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, також, подав відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал», в якому просить суд задовольнити апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» у повному обсязі (т. 3, а.с. 128-131).

Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» подано пояснення до апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА», в яких останній зазначає про наявність підстав для залишення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в позовних вимогах ТОВ «ГІНЗА» (т. 3, а.с. 147-154).

В судовому засіданні представник Позивача вимоги апеляційної скарги ТОВ «ГІНЗА» підтримав у повному обсязі, а проти вимог апеляційної скарги Третьої особи заперечив.

Представник Третьої особи вимоги апеляційної скарги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» підтримав у повному обсязі та заперечив проти вимог апеляційної скарги Позивача.

Представник Відповідача вимоги апеляційної скарги Третьої особи підтримав, а проти вимог апеляційної скарги Позивача заперечив.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.02.2002 року Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 затверджено Інструкцію про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України (далі Інструкція №37).

З урахуванням вказаної Інструкції №37 Рішенням виконавчого комітету міської ради від 19.02.2015 року №129 затверджено Правила приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська (далі Правила №129), якими врегульовано взаємні права та обов`язки Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради та суб`єктів господарювання, загальні вимоги до складу і властивостей їх стічних вод, порядок нарахування плати за скид понаднормативних забруднень у міську каналізацію, порядок контролю за виконанням цих Правил, відповідальність та засоби впливу за їх порушення (т. 1, а.с. 23-42).

Керуючись, зокрема, Інструкцією №37 та Правилами №129, 28.09.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» (абонент) уклало з Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (водоканал) договір про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення №0284 (т. 1 а.с. 43-48).

Відповідно до п. 9.1 Договору №0284 останній набирає чинності з моменту підписання Сторонами та скріплення печатками, в частині надання послуг діє до 28.09.2018 року, а в частині їх оплати до повного виконання.

06.08.2018 року КП «Дніпроводоканал» звернулось до ТОВ «ГІНЗА» з листом №7975/2614, в якому повідомило, що термін дії договору від 28.09.2015 року №0284 на надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення закінчується 28.09.2018 року, у зв`язку із чим запропонував переукласти вищезазначений договір на новий термін, для чого ТОВ «ГІНЗА» необхідно звернутись до договірного відділу Управління «Водозбут» КП «Дніпроводоканал», а також необхідно надати на узгодження в КП «Дніпроводоканал» паспорт водокористувача.

Листом від 04.09.2018 року №38 ТОВ «ГІНЗА» направило КП «Дніпроводоканал» на підписання договір та додаткові угоди.

Також, листом від 20.09.2018 року №40 ТОВ «ГІНЗА» звернулось до КП «Дніпроводоканал» в якому зазначило, що з метою переукладення договору подано в двох екземплярах, підписані директором та скріплені печаткою підприємства, договір про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення з додатками. Щодо вимоги стосовно подання на узгодження в КП «Дніпроводоканал» паспорту водокористувача зазначили, що відповідно до зразку паспорта водокористувача, розміщеного на сайті КП «Дніпроводоканал» вбачається, що: «Паспорт водокористувача розробляється відповідно до вимог «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні й відомчі, системи каналізації населених пунктів України» (наказ Держбуду України від 19.02.2002 року № 37 - Правила № 37) і «Правил приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська». Разом з тим, розпорядженням КМУ № 166-р від 10.03.2017 року, яке набрало чинності 21.05.2017 року, Наказ Держбуду України 19.02.2002 року № 37 скасовано, як такий, що втратив актуальність та встановлює регуляторні бар`єри. Відповідно, зазначені Правила №37 втратили чинність. Чинними на сьогодні правилами приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська, затвердженими рішенням виконкому Дніпровської міської ради від 19.02.2015 року № 129, не передбачено обов`язку товариства при переукладенні договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення складання та надання для узгодження КП «Дніпроводоканал» паспорту водокористувача. Таким чином, вимоги щодо паспорту водокористувача не ґрунтуються на законодавстві. У зв`язку із чим повідомили про неможливість здійснення незаконних вимог водоканалу щодо подання на узгодження паспорта водокористувача.

Листом № 10382/2614 від 24.09.2018 року КП «Дніпроводоканал» повідомило, що для переукладання договору ТОВ «ГІНЗА» необхідно надати на узгодження паспорт водокористувача та копію документа щодо погашення заборгованості, після чого буде розглянута можливість укладання договору на надання послуг з централізованого питного водопостачання.

В подальшому, листом від 01.10.2018 року №10687/2614 КП «Дніпроводоканал» повідомив ТОВ «ГІНЗА», що згідно п. 2.4.2 Правил приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, затверджених рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129, підприємства зобов`язані виконувати у повному обсязі вимоги зазначених Правил №129, п. 6.5. яких передбачено, що підприємства для укладення договору подають у водоканал паспорт водокористувача.

Поряд із зазначеним, судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів влади» за № 166-р від 10.03.2017 року, скасовано наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики №37 від 19.02.2002 року, на підставі якого було прийнято Рішення виконавчого комітету міської ради від 19.02.2015 року №129 «Про затвердження Правил приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м.Дніпропетровська».

Після чого, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 року №316 затверджено нові Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення (далі Правила №316).

Вважаючи протиправною бездіяльність Відповідача щодо не приведення Рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129 у відповідність до Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та Правил №316, а також вважаючи нечинними окремих пунктів вказаного Рішення через недотримання процедури ухвалення, Позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовано нормами Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10.01.2002 року № 2918-III; Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 року №37 «Про затвердження Інструкції про встановлення та стягнення сплати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України»; Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів влади» №166-р від 10.03.2017 року; Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №316 від 01.12.2017 року «Про затвердження Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що:

- на момент прийняття Дніпропетровською міською радою Правил №129, загальнодержавні «Правила прийняття стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України» №37 та «Інструкція про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів» були чинними, а отже вказані місцеві правила прийняті відповідно до вимог законодавства;

- враховуючи, що з позовною заявою, в якій посилається на порушення процедури ухвалення регуляторного акту від 19.02.2015 року, Позивач звернувся лише в березні 2019 року, тому останнім пропущено строк звернення до суду без поважних причин щодо оскарження окремих положень Правил №129;

- за встановлених обставин у справі вбачається, що на даний час триває процедура затвердження проекту регуляторного акту - Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Дніпра, а Дніпровською міською радою здійснюються заходи щодо його затвердження та прийняття, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності Відповідача в межах спірних правовідносин;

- Третьою особою не доведено обґрунтованість понесених витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки деякі з наданих Третьою особою документів не містять посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, а також належного, повного призначення платежу, які б дозволяли ідентифікувати їх як такі, що сплачені за надання правничої допомоги саме у справі №160/2282/19.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо позовної вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» про визнання незаконною бездіяльність Відповідача щодо не приведення рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129, яким затверджені Правила приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, у відповідність до Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» у зв`язку з прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів від 10.03.2017 №166-р та у зв`язку з прийняттям Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказу від 01.12.2018 року №316 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Порядок розробки та затвердження проекту регуляторного акту визначено Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року №1160-VI (далі Закон №1160-VI).

Згідно з абз. 2 ст. 1 Закону №1160-VI регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до вимог даного Закону №1160-VI, розробник відповідного проекту регуляторного акту повинен направити до міської ради проект регуляторного акту, повідомлення про оприлюднення регуляторного акту, аналіз регуляторного впливу та базове відстеження результативності регуляторного акту для погодження їх оприлюднення.

Відповідно до ст. 31 Закону №1160-VI сільські, селищні, міські, районні у містах, районні та обласні ради з метою реалізації покладених на них цим Законом повноважень у здійсненні державної регуляторної політики можуть створювати у своєму складі постійні комісії з питань реалізації державної регуляторної політики або можуть покладати ці повноваження на одну з існуючих постійних комісій відповідної ради (далі - відповідальна постійна комісія).

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад з метою реалізації покладених на них цим Законом повноважень у здійсненні державної регуляторної політики створюють у своєму складі в межах граничної чисельності структурні підрозділи з питань реалізації державної регуляторної політики або покладають реалізацію цих повноважень на один з існуючих структурних підрозділів чи окремих посадових осіб відповідного виконавчого органу ради (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Організаційне забезпечення здійснення державної регуляторної політики сільським, селищним та міським головою здійснює відповідальний структурний підрозділ виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про затвердження планів діяльності з підготовки проектів регуляторних актів на 2019 рік» від 20.11.2018 року № 1125 затверджений План діяльності міської ради на 2019 рік з підготовки проектів регуляторних актів - рішень міської ради, до якого зокрема знесений проект регуляторного акту - «Про затвердження Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Дніпра» (т. 1, а.с. 161-169).

З метою виконання вимог чинного законодавства КП «Дніпроводоканал» направлено лист від 19.07.2018 року №7320/11-14 до міського голови щодо підготовки проекту рішення міської ради про затвердження Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Дніпра (т. 1, а.с. 171).

Відповідальним Департаментом міської ради, а саме Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, на виконання резолюції міського голови про підготовку проекту відповідного рішення, розроблений проект рішення та проект Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Дніпра, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Таким чином, з встановлених обставин у справі випливає те, що на даний час триває процедура затвердження проекту регуляторного акту - Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Дніпра, що, у свою чергу, виключає наявність бездіяльності з боку Відповідача в межах спірних правовідносин.

При цьому, посилання Позивача на те, що вирішення питань водопостачання, водовідведення та очищення стічних вод та здійснення контролю за якістю питної води є компетенцією саме виконавчого комітету Дніпровської міської ради, а не Дніпровської міської ради, не спростовують того, що з боку Відповідача вчиняються дії щодо приведення рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129, у відповідність до Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» у зв`язку з прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів від 10.03.2017 №166-р та у зв`язку з прийняттям Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказу від 01.12.2018 року № 316.

Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що згідно з п. 4 Розділу І Правил №316 встановлено, що на підставі цих Правил виробник розробляє місцеві Правила приймання, в яких враховують місцеві особливості приймання та очищення стічних вод, а також визначають ДК забруднюючих речовин, що можуть скидати до системи централізованого водовідведення. Місцеві правила приймання затверджуються органами місцевого самоврядування та є обов`язковими для виробників та споживачів.

Зазначене свідчить про те, що Правилами №316 не встановлено конкретний строк, у який виробник має розробити місцеві Правила приймання з урахуванням положень Правил №316.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність, в межах спірних правовідносин, незаконної бездіяльності з боку Відповідача.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції, не зважаючи на те, що дійшов висновку про відсутність незаконної бездіяльності збоку Відповідача, проте зобов`язав останнього вчинити дії по приведенню рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129 у відповідність із Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі.

Вказане фактично свідчить про наявність протиріччя між висновком суду першої інстанції про відсутність незаконної бездіяльності з боку Відповідача та задоволення судом першої інстанції вимоги про зобов`язання Відповідача вчинити певні дії.

Однак, з огляду на те, що учасники справи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про зобов`язання Відповідача вчинити дії по приведенню рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129 у відповідність із Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» не оскаржують, тому суд апеляційної інстанції, з урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційних скарг Позивача та Третьої особи.

Щодо позовної вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» про визнання незаконними та нечинними пункти Правил приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, які затверджені рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129, а саме: п. 2.4.1. в частині щодо посилань на Правила № 37, п. 3.3. у повному обсязі, п. 5.1. в частині щодо посилань на Правила №37, п. 6.5. в частині щодо подання Водоканалу для укладання Договору паспорту водокористувача (підприємства) та субабонентів (у разі їх наявності), п. 6.6. у повному обсязі, розділ 8. у повному обсязі, Додаток № 1 у повному обсязі, колегія суддів зазначає таке.

Обґрунтовуючи вказану позовну вимогу, Позивач зазначив як підстави для визнання незаконними та нечинними окремих пунктів Правил №129 те, що:

1) спірні пункти Правил приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, які затверджені рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129 не відповідають нормам правових актів вищої юридичної сили, які одночасно регулюють ті самі правовідносини, які виникли між сторонами, зокрема нормам Правил №316;

2) в порушення ч. 2 ст. 77 Відповідачем не надано суду належних доказів щодо:

- опублікування повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта, що містить стислий виклад змісту проекту, поштову та електронну адресу розробника, інформацію про спосіб оприлюднення проекту, строк, протягом якого приймаються зауваження і пропозиції, а також інформацію про спосіб їх надання;

- аналізу регуляторного впливу з обґрунтуванням необхідності державного регулювання ринкових відносин, аналізу та оцінки ризиків регуляторного акта;

- оприлюднення проекту регуляторного акта Правил №129;

- реєстрації проекту Правил №129 в секретаріаті виконавчого комітету Дніпровської міської ради;

- погодження Правил №129 з територіальними органами Мінекоресурсів та Міністерства охорони здоров`я України;

- оприлюднення Правил №129 не пізніш як у десятиденний строку після їх прийняття та підписання в друкованих ЗМІ ради, а у разі їх відсутності у інших визначених радою місцевих друкованих ЗМІ.

З матеріалів справи встановлено, що 19.02.2002 року Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 затверджено Інструкцію про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України.

Інструкцією №37 було встановлено загальні вимоги, які повинні враховуватися при розробці місцевих правил стічних вод та надавали можливість розробляти місцеві правила приймання стічних вод, в яких самостійно визначати допустимі концентрації для кожної забруднюючої речовини, а також відображати місцеві особливості приймання стічних вод у міську каналізацію.

З урахуванням вказаної Інструкції №37 Рішенням виконавчого комітету міської ради від 19.02.2015 року №129 затверджено Правила приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська, якими врегульовано взаємні права та обов`язки Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради та суб`єктів господарювання, загальні вимоги до складу і властивостей їх стічних вод, порядок нарахування плати за скид понаднормативних забруднень у міську каналізацію, порядок контролю за виконанням цих Правил, відповідальність та засоби впливу за їх порушення (т. 1, а.с. 23-42).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів влади» за № 166-р від 10.03.2017 року, скасовано Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики №37 від 19.02.2002 року.

Одночасно були внесені зміни й у Закон України «Про питну воду та питне водопостачання», згідно яких Закон доповнено статтею 13-1, частиною четвертою якої регламентовано порядок приймання стічних вод. Згідно цієї частини порядок приймання стічних вод регулюється місцевими правилами, що встановлені органами самоврядування.

Відповідно до ч. 6 ст. 13-1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» у разі якщо відповідний орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про затвердження місцевих правил, застосовуються правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

З аналізу наведених норм випливає те, що змінами до Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавець наголосив на застосуванні правил центрального органу виконавчої влади в разі відсутності місцевих, тим самим вказавши на застосовування місцевих в пріоритеті.

В даному випадку, органом місцевого самоврядування в м. Дніпро - виконавчим комітетом Дніпровської міської ради відповідні правила були прийняті рішенням №129 від 19.02.2015 року.

Після чого, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 року №316 затверджено нові Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що місцеві правила приймання стічних вод є самостійним керівним нормативним документом у сфері приймання стічних вод у міську каналізацію, тому вони не пов`язанні з дією, зокрема в часі, із скасованими загальнодержавними Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України №37.

Крім того, у розпорядженні Кабінету Міністрів України №166-р від 10.03.2017 року та у Наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №316 від 01.12.2017 року не міститься посилань щодо необхідності скасування чи внесення змін до місцевих правил, які були затвердженні з урахуванням Інструкції №37.

Зазначене свідчить про те, що скасування одного з підзаконних нормативних актів Інструкції №37, визначених в преамбулі Правил №129, не має наслідком автоматичну втрату чинності Правилами №129, які затверджені чинним рішенням органу місцевого самоврядування.

Поряд із зазначеним, колегія суддів звертає увагу і на те, що п. 4 Розділу І Правил №316 встановлено, що на підставі цих Правил виробник розробляє місцеві Правила приймання, в яких враховують місцеві особливості приймання та очищення стічних вод, а також визначають ДК забруднюючих речовин, що можуть скидати до системи централізованого водовідведення. Місцеві правила приймання затверджуються органами місцевого самоврядування та є обов`язковими для виробників та споживачів.

Із аналізу наведеного, випливає те, що орган місцевого самоврядування керуючись Правилами №316 розробляє та затверджує нові місцеві правила приймання, а не вносить зміни у вже існуючі правила, що свідчить про необґрунтованість посилань Позивача на невідповідність спірних пунктів Правил №129 положенням Правил №316.

Стосовно посилання Позивача на порушення порядку прийняття Відповідачем Рішення виконавчого комітету міської ради від 19.02.2015 року №129 «Про затвердження Правил приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська» суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №129, яким затверджено Правила приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська, на процедуру ухвалення якого посилається Позивач, прийняте 19.02.2015 року.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 вищезазначеної статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наведеними положеннями законодавства початок перебігу строку звернення до суду пов`язується не лише з моментом, коли особа дізналася, але й коли вона повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Так, частиною 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Відповідно до ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

З аналізу вищевикладеного випливає те, що коли йдеться про дію нормативно-правового акта, то строк, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, починається з дня опублікування акта, незважаючи на те, що особа, на яку поширює дію цей акт, фактично ознайомилася з ним значно пізніше.

Це пояснюється тим, що особа мала реальну можливість (повинна була) дізнатися про цей акт у день його опублікування, якщо таке опублікування було зроблено у встановленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №359/4119/17.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення Дніпропетровської міської ради №129, яким затверджено Правила приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська було оприлюднено Відповідачем на офіційному веб-сайті Дніпровської міської ради за посиланням https://dniprorada.gov.ua/uk/page/poshuk-prijnyatih-dokumentiv-dniprovskoi-miskoi-radi.

Таким чином, вказане рішення є загальнодоступним і з дня опублікування з його текстом мала можливість ознайомитися будь-яка особа.

Враховуючи публічність та відкритість зазначеної вище інформації, Позивач мав можливість дізнатись про порушення своїх прав та інтересів ще в 2015 році, при цьому, Позивачем не надано належних доказів, що підтверджують наявність будь-яких обмежень доступу до цього рішення.

Позивач вказує на те, що про порушене право Позивач дізнався не після опублікування Правил №129, а тільки після закінчення строку дії чинного Договору водопостачання від 28.09.2015 року.

Однак, колегія суддів зазначає про те, що вказані Позивачем обставини, не змінюють моменту, з якого він мав можливість дізнатись про порушення прав, а свідчать лише про час, коли Позивач почав вчиняти дії щодо реалізації своїх прав (укладення нового договору з водоканалом) і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску Позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і Позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Поважними ж причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов в частині визнання незаконними та нечинними спірних пунктів Порядку №129 подано з пропуском встановленого законом строку, а підстави для його поновлення відсутні, оскільки будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли Позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідною позовною вимогою до Відповідача, якщо вважав, що оскаржуваним рішенням порушуються його права та законні інтереси.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, дійшовши висновку про пропуск Позивачем строку звернення до суду із вказаною позовною вимогою, в резолютивній частині рішення не зазначив про залишення такої позовної вимоги без розгляду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що вказані обставини не призвели до неправильного вирішення справи по суті, однак є підставою для зміни резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зазначеної позовної вимоги ТОВ «ГІНЗА».

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА», колегія суддів бере до уваги і те, що посилання Позивача на обставини та причини відмови Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради в укладенні з Позивачем нового Договору водопостачання були предметом дослідження:

- у господарській справі №904/4741/18, в якій рішенням Господарського суду Дніпропетровській області від 06.01.2019 року, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2019 року, позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» 272774,49 грн. заборгованості за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням;

- у господарській справі № 904/598/19, в якій рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.07.2019 та постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року, у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання договору укладеним та внесення змін до договору відмовлено повністю,

що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для дослідження таких обставин та причин під час розгляду даної адміністративної справи, в якій Відповідачем є Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, а предметом розгляду є Порядок №129.

Щодо вимог Третьої особи про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» колегія суддів зазначає таке.

Частиною 11 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або Третьою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту заяв про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та апеляційної скарги КП «Дніпроводоканал» випливає те, що сумою, яка, за підрахунками останнього, понесена Третьою особою під час розгляду даної справи у суді першої інстанції є 10 000 грн., (4000 грн. + 6000 грн.), однак, в протилежність зазначеному, у вимогах апеляційної скарги Третьою особою зазначено суму, яка підлягає стягненню за розгляд справи у суді першої інстанції 16 000 грн. (п. 2 та п. 3 вимог апеляційної скарги) (т. 3, а.с. 5).

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Третьою особою до суду першої інстанції було надано:

- копію договору про надання професійної правничої допомоги № 1 від 02.01.2019 року (т. 1, а.с. 190-194);

- копію платіжного доручення №980 від 03.05.2019 року на суму 2000 грн. (т. 1, а.с. 195);

- копію рахунку-фактури №СФ-0000035 від 26 квітня 2019 року на суму 38000 грн. (т. 1, а.с. 196);

- копію платіжного доручення №1123 від 16.05.2019 року на суму 38000 грн. (т. 1, а.с. 197);

- копію акта здачі-приймання послуг за квітень 2019 року (т. 1, а.с. 198-199).

Проаналізувавши вказані докази, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

В апеляційній скарзі Третя особа зазначає про те, що фактично на момент подання заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу від 25.06.2019 року останньою на професійну правничу допомогу було витрачено 4000 грн., що є двогодинною оплаченою роботою професійного адвоката згідно з Договором від 02.01.2019 року.

Відповідно до п. 12 та п. 13 акту здачі-приймання послуг за квітень 2019 року (т. 2, а.с. 12 зворотній бік) Третя особа прийняла у квітні 2019 року наступні послуги правової допомоги:

- вивчення матеріалів справи №160/2282/19 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Третя особа Клієнт, про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними та нечинними пунктів правил по даній справі, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, судової практики з вирішення подібних спорів та консультація Клієнта щодо його правової позиції. Загальна кількість годин: 1 година.

- представлення інтересів Клієнта у судовому засіданні 16.04.2019 року о 10:40 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді з розгляду позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Третя особа Клієнт, по справі №160/2282/19 про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними та нечинними пунктів правил. Загальна кількість годин: 1 година.

Відповідно до платіжного доручення №980 від 03.05.2019 року Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради сплачено АО «Лекс Таліон» 2000 грн. за призначення платежу:

«За.адв.предст.інтер при розгл.спр№160/2282/19 у суд.засід.у Дніпропетров.окруж.адмін.суді від 13.05.19р.зг.жог.№1/02.01.19р.,безПДВUA- 019-01-02-000084-b/звіт».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в акті здачі-приймання послуг за квітень 2019 року не передбачено такої послуги, за яку здійснено оплату відповідно до платіжного доручення №980 від 03.05.2019 року, та вказане платіжне доручення взагалі не містить посилання на акт здачі-приймання послуг за квітень 2019 року або на рахунок-фактуру, в якому було б зазначено кількісні та якісні показники виконаних робіт (наданих послуг) за які безпосередньо здійснюється оплата.

Відповідно до платіжного доручення №1123 від 16.05.2019 року Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради сплачено АО «Лекс Таліон» 38000 грн. за призначення платежу:

«Винагорода за послуги правової допомоги рах.№СФ-0000035 від 26.04.19 р. зг. дог.№1 від 02.01.19 р., без ПДВUA- 019-01-02-000084-b/звіт».

При цьому, згідно з рахунком-фактурою №СФ-0000035 від 26 квітня 2019 року сума 38000 грн. підлягає сплаті за винагороду за послуги правової допомоги на замовлення: Договір №ДГ-0000003 від 15.03.18, що унеможливлює встановлення зв`язку між сплаченими коштами та наданими Третій особі послугами, які зазначено в акті здачі-приймання послуг за квітень 2019 року.

Крім того, в графі «одиниці» рахунку-фактури №СФ-0000035 від 26 квітня 2019 року зазначено «год.», а в графі «кількість» - « 1.000», що прямо суперечить даним, зазначеним акті здачі-приймання послуг за квітень 2019 року, оскільки в акті кількість використаних годин на надання послуг становить 28 годин.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутність взаємозв`язку між кількісними та якісними показниками виконаних робіт, зазначеними в акті здачі-приймання послуг за квітень 2019 року та інформацією вказаною в рахунку-фактурі №СФ-0000035 від 26 квітня 2019 року та в платіжних дорученнях №980 та №1123, у своїй сукупності свідчить про відсутність належного документального підтвердження та доведення витрат Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на правничу допомогу у справі №160/2282/19, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. з Позивача.

Разом з тим, під час подання апеляційної скарги Третьою особою на підтвердження витрат понесених останнім на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. було додано:

- копію акта здачі-приймання послуг за травень 2019 року (т. 3, а.с. 26-28);

- копію акта здачі-приймання послуг за червень 2019 року (т. 3, а.с. 29-31);

- копію акта здачі-приймання послуг за липень 2019 року (т. 3, а.с. 32-35).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу Третьої особи на те, що відповідно ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В даному ж випадку, Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради акти здачі-приймання послуг за травень, червень та липень 2019 року до суду першої інстанції взагалі надано не було, про що останнім вказано в апеляційній скарзі (т. 3, а.с. 3).

Зазначене, зумовило відсутність можливості у суду першої інстанції належним чином дослідити докази на обґрунтування заяви Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в частині суми 6000 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що надані Третьою особою акти здачі-приймання послуг за травень, червень та липень 2019 року самі по собі не свідчать про оплату Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради наданих послуг, зазначених у вищевказаних актах.

Таким чином, з урахуванням відсутності доказів здійснення оплати Третьою особою витрат на професійну правничу допомогу в частині суми 6000 грн., колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення вказаної суми витрат з Позивача.

Щодо вимог Третьої особи про стягнення судових витрат, понесених під час розгляду справи №160/2282/19 в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 6 статті 139 цього Кодексу якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на ту обставину, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні Третій особі витрат на професійну правничу допомогу не підлягає скасуванню, тому судові витрати, понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не підлягають стягненню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною ч. ст. 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято з дотриманням норм матеріального права, однак, містить порушення норм процесуального права, і тому резолютивна частина рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі підлягає зміні.

Доводи апеляційних скарг Позивача та Третьої особи, кожного окремо, спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року по справі №160/2282/19 - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними та нечинними пунктів правил - задовольнити частково.

Зобов`язати виконавчий комітет Дніпровської міської ради привести рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року №129, яким затверджені Правила приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, у відповідність із Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі.

Позовну вимогу товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» про визнання незаконними та нечинними пунктів Правил приймання та скиду стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпра, які затверджені рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129: п. 2.4.1. в частині щодо посилань на Правила № 37, п. 3.3. у повному обсязі, п. 5.1. в частині щодо посилань на Правила №37, п. 6.5. в частині щодо подання Водоканалу для укладання Договору паспорту водокористувача (підприємства) та субабонентів (у разі їх наявності), п. 6.6. у повному обсязі, розділ 8. у повному обсязі, Додаток № 1 у повному обсязі залишити без розгляду.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Дніпровської міської ради судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відмовити Комунальному підприємству «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА».

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року по справі №160/2282/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 13 грудня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова