Справа № 520/4610/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 р.Справа № 520/4610/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 (головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., повний текст складено 19.09.19) по справі № 520/4610/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ком-Фор» (далі - позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління державної фіскальної служи у Харківській області (далі - відповідач), про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 17.04.2019 №3 форма «Р» в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 806108,63 грн, із них податкові зобов`язання у розмірі 644886,90 грн, штрафні санкції 161221,73 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №520/4610/19 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача №3 форма «Р» від 17.04.2019 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємства в частині розміру 806108,63 грн, із них податкові зобов`язання у сумі 644886,90 грн, штрафні санкції 161221,73 грн.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, що привело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, про що складений акт №882/20-40-14-03-06/33337750 від 20.03.2019.

Порушення виявлені під час перевірки склали у порушенні, а саме: п.п.І4.1. 11 п.14. 1 ст. 14, п. 44.1, п.44.2 ст. 44, п.п.134.1. 1. п.134.1 ст.134 п. 135.1 ст.135, п.п 139.2.1, п.п. 139.2.2, п. 139.2 ст.139 ПК України, вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку , що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995, № 88, П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12. 1999 N318, П(С)БО №1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Мінфіну України від 07.02.2013 № 73, П(С)БО 15 "Дохід", затвердженого наказом Мінфіну України від 29 листопада 1999 р. N 290, п. 5 П(С)БО №1 1 «Зобов`язання», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.01.2000 №20, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", затвердженого наказом МФУ від 10.08. 2000 № 193:

занижено фінансовий результат до оподаткування за 1 квартал 2016року в сумі 5126 грн - наведено до відома згідно ст. 102.1 ПК України, за півріччя 2016року в сумі 1307 грн; 2 кварталі - 307 грн, за 9 місяців 2016 року в сумі 3673 грн; З квартал - 2366 грн, за 2016 рік у сумі 854637 грн; 4 квартал 2016 року - 850964 грн, 1 квартал 2017 року в сумі 201 1 775 грн, за півріччя 2017оку в сумі - 2064045 грн; 2 квартал - 52270 грн, за 9 місяців 2017року в сумі 2156169 грн; З квартал - 92124 грн, за 2017 рік - у сумі 2299707 грн; 4 квартал 2017 року - 143538 грн, 1 квартал 2018 року - в сумі 401383 грн, за півріччя 2018року - в сумі 265638 грн; 2 квартал - 135745 грн; за 9 місяців 2017року - в сумі 428360 грн; 3 квартал - 162722 грн, та в результаті заниження показників рядка 03 Декларацій „Різниці, які виникають відповідно до ПК України у розмірі 577105 грн, в тому числі: завищення показників на загальну сумі - 291989 грн, в тому числі за І квартал 2016 року - в сумі 5733 грн; наведено до відома згідно ст. 102.1 ПК України, за півріччя 2016 року - в сумі 10869 грн, за 9 місяців 2016 року - в сумі 13344 грн, за 1 квартал 2018 року - в сумі 278645 грн, та його заниження в тому числі за 1 квартал 2017 року - в сумі 157840 грн, за півріччя 2017 року - в сумі 303397 грн, за 9 місяців 201 7 року - в сумі 324532 грн, за 2017 рік в сумі -29813 1 грн, за півріччя 2018 року - в сумі 121254 грн, за 9 місяців 2018 року - в сумі 278974 грн., встановлено заниження об`єкту оподаткування + (від`ємне значення ,.-) (ряд. 04 Декларації): за 2016 рік - у сумі 854637 грн; 4 квартал 2016 року - 850964 грн, 1 квартал 2017 року - в сумі 2169615 грн, за півріччя 201 7року - в сумі 2367442 грн; 2 квартал - 197827 грн; за 9 місяців 2017року - в сумі 2480701 грн; З квартал - 1 13259 грн; за 2017 рік - у сумі 2597838 грн; 4 квартал 2017 року - 117137 грн, 1 квартал 2018 року - в сумі 122738 грн; за півріччя 2018року - в сумі 386892 грн; 2 квартал - 264154 грн, за 9 місяців 2018року - в сумі 707334 грн; З квартал - 320442 грн, що призвело до заниження визначення податку на прибуток за період з 01.01.2016 по 30.09.2018 на загальну суму 748768 грн в тому числі за 2016 рік - у сумі 153835 грн, за 1 квартал 2017 року - у сумі 390531 грн, за 2 квартал 2017 року- у сумі 35609 грн, за 3 квартал 2017 року - у сумі 20387 грн, за 4 квартал 2017 року - у сумі 21085 грн, за 1 квартал 2018 року - у сумі 22093 грн, за 2 квартал 2018 року - у сумі 47548 грн за 3 квартал 2018 року - у сумі 57680 грн.

За результатами перевірки та заперечень позивача на акт перевірки прийнято відповідачем податкове повідомлення-рішення від 17.04.2019 № 3 форма «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ФОР» по податку на прибуток у розмірі 748 768,00 грн., та нараховано штрафних санкцій на загальну суму 187 192,00 грн, всього у розмірі 935 960,00 грн.

Суд першої інстанції, під час задоволення позову, дійшов до висновку, що оскаржуване рішення відповідача в частині визначення податкового зобов`язання у розмірі 806108,63 грн, із них податкові зобов`язання - 644886,9грн, штрафні санкції - 161221,73 грн, прийняте без врахуванням фактичних обставин, тому потребує скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п.п. 14.1.11 п.14. 1 ст. 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);

актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;

сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;

заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією;

До безнадійної заборгованості банків може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб:

пов`язаних з таким кредитором;

які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах;

які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, та період між датою звільнення таких осіб та датою прощення їхньої заборгованості не перевищує три роки".

На підставі п. 44.1, п.44.2 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно до п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п. 135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

На підставі п.п 139.2.1, п.п. 139.2.2, п. 139.2 ст.139 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується:

на суму коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

З приводу частини позовних вимог про нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 331 289,64 грн. та нарахованих на цю суму штрафних санкцій у розмірі 82822,41 грн, то колегія суддів зауважує на таке.

Податковим органом ставиться до вини позивачу заниження позивачем розділі 1 декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» та, відповідно, рядок 2120 звіту «Інші операційні доходи» на загальну суму 1840498,36 грн, у тому числі за 1 квартал 2017 року на суму 1840498,36 грн в результаті не включення до складу інших операційних доходів суми кредиторської заборгованості, яка, вважає відповідач є безнадійною, за контрактом №7/Т від 01.02.2007 року, укладеного між позивачем та «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина), що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку у рядку 02 Декларації з податку на прибуток (відповідно й Звіту про фінансові результати) на загальну суму 1840498,36 грн, у тому числі за 1 квартал 2017 року.

Окрім цього, податковим органом ставиться до вину позивачу завищення витрат по рядку 2180 Форми-2 «Інші операційні витрати», що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку у рядку 02 Декларації з податку на прибуток, та, відповідно, - Форми-2 Звіту про фінансові результати, на загальну суму 322 346,87 грн - за 2017 рік, та за 1 квартал 2018 року - у сумі 50275,06 грн, за півріччя 2018 року 186020,06 грн, за 9 місяців 2018 року - на загальну суму 23298,31 грн, що призвело до неправильного нарахування позивачем позитивного та від`ємного значення курсових різниць, які визначались за заборгованістю по контракту №7/Т від 01.02.2007року, укладеного між позивачем та «A& B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) та донараховано позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 53829,00 грн. та нарахованих на цю суму штрафних санкцій у розмірі 13457,25 грн.

В своїй господарській діяльності позивач мав взаємовідносини з A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина), з яким був укладений зовнішньоекономічний контракт №7/Т від 01.02.2007 про придбання товару автомобіль вантажний. На час перевірки у позивача залишалась кредиторська заборгованість - у сумі 1840498, 36 грн.

Позивач свою позицію щодо саме такого віднесення коливання курсу гривні до прибутку підприємства обумовлює тим, що в залежності від коливання курсу гривні до євро, на заборгованість нараховувались позитивні, або від`ємні значення курсових різниць. Від`ємне значення курсових різниць від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті відображається підприємством у складі інших операційних доходів (витрат) у відповідних звітних періодах.

За змістом даного контракту оплату отриманого товару позивач здійснює протягом 90 банківських днів з моменту отримання товару на складі Покупця шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на розрахунковий рахунок Продавця в євро, при термін дії контракту до 31.12.2007 року.

За обставинами справи, термін дії укладеного контракту конкретизувався ще низкою додаткових угод, а саме: додатковою угодою до контракту від 30.04.2007, тобто до спливу встановленого п.4.1 90-денного терміну, якою змінено п.4.1, і строк оплати перенесено до 31.12.2007. Додатковою угодою від 28.12.2007 - змінено і п.4.1, і п.8.2 Контракту строк оплати, та термін його дії подовжено до 31.12.2008 року. Додатковою угодою від 31.12.2008 - змінено до п.4.1, і п.8.2 Контракту строк оплати, та термін його дії подовжено до 31.12.2009. Додаткова угода від 31.12.2009 строк оплати і дії контракту подовжила до 31.12.2010. Додатковою угодою від 31.12.2010 змінено і п.4.1 і п.8.2 Контракту строк оплати, та термін його дії подовжено до 31.12.2011. Додатковою угодою від 30.12.2011 - змінено до п.4.1 і п.8.2 Контракту строк оплати, та термін його дії подовжено до 31.12.2012. Додаткова угода від 30.12.2012 строк оплати, і дії контракту подовжила до 31.12.2015 р.І, додатковою угодою від 31.12.2015 п.4.1 і п.8.2 - змінено і строк оплати, і строк Контракту продовжено до 31.12.2018.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається за свою позицію, викладену в акті перевірки та стверджує, що заборгованість позивача перед «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) за контрактом №7/Т є безнадійною.

При цьому, відповідач бере до уваги такі ознаки як сплив строку позовної давності, що передбачений Конвенцією Організації об`єднаних націй «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів» від 14.06.1974, яку ратифіковано Верховною Радою України 13.09.1993.

Окрім цього, відповідач каже, що будь-яких дій по погашенню заборгованості ні за період, який передував перевіряємому, ні за перевіряємий період сторонами не було здійснено, та тим, що довгострокові зобов`язання позивачем не декларувались.

Відповідач в підтвердження своїх доводів апеляційної скарги каже, що за умови статті 23 Конвенції, про те, що строк позовної давності в будь-якому випадку минає не пізніше, ніж через 10 років від дня, коли цей строк розпочався - строк позовної давності за Контрактом 7/Т, укладеним між сторонами контракту сплинув у I-му кварталі 2017 року. Початок перебігу строку позовної давності згідно акту перевірки відповідач визначає з посиланням на п.4.1. Контракту та ч.2 ст.10 Конвенції: «Перебіг позовної давності виникає від дня фактичної передачі товару покупцеві».

У відповідності до п.п.14.1.11. п.1.4.1 ст.14 ПК України до безнадійної заборгованості відносить заборгованість, за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

На підставі ч. 1 ст.1 Конвенції Організації об`єднаних націй «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів» строк позовної давності визначає певний періоду часу внаслідок закінчення якого вимоги покупця та продавця один до одного, що випливають з договору міжнародної купівлі-продажу товарів або пов`язані з його порушенням, припиненням або недійсністю, не можуть бути задоволені.

Згідно до п. «а» ст.2 Конвенції, для цілей даної Конвенції договір купівлі-продажу товарів вважається міжнародним, якщо на момент укладення договору комерційні підприємства покупця та продавця перебувають у різних державах.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня випадків, передбачених статтями 10, 11 та 12.

Згідно до ч.1 ст. 10 право на позов, що випливає з порушення договору, виникає в той день, коли мало місце таке порушення.

Відповідно до п. «d» ч.2 ст.1 Конвенції під "порушенням договору" розуміється невиконання або неналежне виконання договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не враховані всі фактичні обставини, зокрема, те що відповідно до умов додаткових угод до контракту якими сторони контракту за власним волевиявленням погодили як і нові строки оплати, так і строки дії контракту.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач під час застосування приписів Конвенції не звернув увагу на приписи ч.2 ст.10 Конвенції Організації об`єднаних націй «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів», яка каже, що право на позов, що випливає з дефекту або іншої невідповідності товару умовам договору, виникає від дня фактичної передачі товару покупцеві або його відмови прийняти товар.

Апеляційна скарга відповідача не містить спростувань даних висновків суду.

З приводу питання про правильність віднесення позивачем таких зобов`язань до операційної діяльності, то колегія суддів зазначає на таке.

Згідно з п.4 П(С)БО 21 курсова різниця це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. Валютний курс установлений Нацбанком курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Курсові різниці за монетарними статтями розраховують на дату балансу (п. 8 П(С)БО 21).

На підставі п. 8 П(С)БО 21 курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

Згідно до п.20 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», до інших операційних витрат включаються втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства).

У відповідності до Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», - операційна діяльність підприємства - основна діяльність підприємства, а також інші види діяльності, які не є інвестиційною чи фінансовою діяльністю.

Колегія суддів вважає, що за умови здійснення позивачем основного виду діяльності - виробництво матраців, та неспеціалізована оптова торгівля, придбаний за таким контрактом вантажний автомобіль «Mercedes Atego» можливо використовувати в господарських процесах виробництва та реалізації продукції.

При цьому, як наслідок, правомірного нараховування позитивного та від`ємного значення курсових різниць та включення до складу доходів або витрат.

З приводу частини позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 162226,8 грн та нарахованих на цю суму штрафних санкцій у розмірі 40556,70 грн, то колегія суддів зазначає на таке.

Податковим органом ставиться до вини позивачу заниження фінансового результату до оподаткування на загальну суму 901 260,38 грн, в т.ч. за 2016 рік в сумі 449 601, 92 грн, та за 1 квартал 2018 року в сумі 451 658, 46 грн, а саме за рахунок завищення показника «Інші витрати» по рядку 2270 Звіту про фінансові результати, визначених за правилами бухгалтерського обліку на загальну суму 901 260, 38 грн., в зв`язку з віднесенням до витрат незамортизованої частини вартості об`єктів основних засобів позивача - поліпшень орендованого майна, яка, як вважає відповідач не підтверджена первинними документами.

В своїй господарській діяльності позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Арволь», з яким укладений договір оренди №286-05-4 від 21.05.2016 нежитлового приміщення 325,00 м.кв в торгівельному центрі по вул. Петропавлівська, 6 у с. Петропавлівська Борщагівка Київської області; та договору №172-03-16 від 01.03.2016, та договір оренди № МА-3/Х-1 від 20.05.2014 з ТОВ «Крона-Компані» нежитлового приміщення 215,2 м кв у торгово-розважальному центрі по вул.Героїв Праці, 7 у м. Харкові, та договору №МА-3/Х-1 від 29.05.2017.

За умовами договору № 286-05-4, та договору № МА-3/Х-1, позивач бере на сеебе зобов`язання з проведення опоряджувальних робіт, тобто поліпшення орендованого майна здійснюється силами та за рахунок позивача за попереднім узгодженням з Орендодавцями, які проведені у 2014 році.

Відповідно до даних позовної заяви роботи проводились підрядниками на умовах відповідних договорів про виконання робіт, згодом, позивачем сформовано об`єкти основних засобів - магазин «Megaroom 4 кімнати», «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom» та введені в експлуатацію, на підставі актів вводу в експлуатацію об`єктів основних засобів - магазин «Megaroom 4 кімнати», «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom».

Позивачем здійснювалось нарахування амортизації по об`єктам щомісячно, розпочалось з місяця, наступного за місяцем вводу їх а експлуатацію - «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom» з вересня місяця 2014 р., «магазин «Megaroom 4 кімнати» з листопада 2014 року і закінчилось в місяці, наступному за місяцем їх ліквідації.

Користування орендованими приміщеннями припинено позивачем шляхом розірвання договірних відносин з орендодавцями, та поверення приміщень, про що свідчать досліджені судом акт повернення приміщення з ТОВ «Арволь» від 30.09.2016, та акт прийому-передачі приміщення з ТОВ «Крона-Компані» від 31.01.2018.

Внаслідок припинення користування орендованими приміщеннями, позивачем об`єкти основних засобів - магазин «Megaroom 4 кімнати», «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom» списано відповідно до комісію зі списання основних засобів, створеної відповідно до наказу №03/оз від 03.10.2016. Так, магазин «Megaroom 4 кімнати» висновку про списання залишкової вартості робіт по об`єкту в зв`язку з закриттям магазину та розірвання договору оренди, 01.11.2016 складений акт про списання основних засобів (типова форма №ОЗ-3) на загальну суму 449601,62 грн, № 5.

Окрім цього, наказом №2/оз від 02.01.2018 створено комісію зі списання основних засобів - «магазин «Megaroom Караван», на підставі висновку якої про списання залишкової вартості робіт по об`єкту в зв`язку з закриттям магазину та розірвання договору оренди - 31.01.2018 року складений акт про списання основних засобів (типова форма №ОЗ-3) на загальну суму 204 690,27 грн, № К.

Крім цього, наказом №7/оз від 12.01.2018 створено комісію зі списання основних засобів - «магазин «Megaroom на підставі висновку якої про списання залишкової вартості робіт по об`єкту в зв`язку з закриттям магазину та розірвання договору оренди - 31.01.2018 року складений акт про списання основних засобів (типова форма №ОЗ-3) на загальну суму 246 968,19 грн, № К.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правильно позивачем залишкову вартість, а саме: незамортизовану частину вартості об`єктів основних засобів у сумі - 449 601, 92 грн у 2016 році по об`єкту «магазин «Megaroom 4 кімнати», в сумі 451 658, 46 грн за 1 квартал 2018 року по об`єктам «Магазин «Megaroom Караван», «Магазин «Megaroom» віднесено до складу витрат, та зменшено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 901 260,38 грн.

Податковим органом ставиться до вини відсутність у позивача підтведжуючих документів первинного бухгталерського обліку обгрунтовання своїх доводів, зокрема, актів приймання-передачі виконаних робіт.

Позивачем така обставина обумолюється знащенням шляхом спалювання на підставі акту узгодження на підставі протоколу засідання експертної комісії Архівного відділу Харківської міської ради №5 від 18.05.2018 року, про що складений акт «Про вилучення до знищення документів, не віднесених до Національного архівного фонду».

Згідно до п.п.138.3.1. п.138.1 ст.138 ПК України, розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу.

Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про оренду необоротних активів та її розкриття у фінансовій звітності регулюються нормами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда» (далі П(С)БО 14), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 № 181, та Методичними рекомендаціями з бухгалтерського обліку основних засобів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561.

Відповідно до абзацу другого п. 8 П(С)БО 14, п. 21 Методичних рекомендацій № 561, затрати орендаря на поліпшення об`єкта операційної оренди (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що приводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які первісно очікувалися від його використання, відображаються орендарем як капітальні інвестиції у створення (будівництво) інших необоротних матеріальних активів. Такі затрати зараховуються до складу основних засобів як первісна вартість нового об`єкта підгрупи 2.7 класифікації основних засобів, наведеної в п. 7 Методичних рекомендацій № 561.

Згідно з абз.4 п. 138.1 та абз. 3 п. 138.2 ст. 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується, зокрема на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта та відповідно зменшується на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень ст. 138 ПКУ, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

Абзацом 1 п. 40 Методичних рекомендацій № 561 встановлено, що об`єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, нестачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визнання активом.

У бухобліку списання об`єкта основних засобів крім Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, врегульовано ще П(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Мінфіну України N 92 від 27.04.2000.

Згідно п. 33. П(С)БО 7 об`єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом.

Пункт 34 П(С)БО 7 каже, що фінансовий результат від вибуття об`єктів основних засобів визначається вирахуванням з доходу від вибуття основних засобів їх залишкової вартості, непрямих податків і витрат, пов`язаних з вибуттям основних засобів.

З огляду на викладені приписи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно зменшено фінансовий результат на суму недоамортизованої частини витрат на поліпшення орендованих основних засобів по закінченню договору оперативної оренди.

Стосовно питання документального підтвердження сум первісної вартості об`єктів основних засобів; сум, які віднесені до витрат у відповідних звітних періодах в зв`язку зі списанням об`єктів основних засобів, то колегія суддів зазначає на таке.

Згідно до п. 44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

На підставі п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

За викладених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем виконані приписи передбачені п. 44.1 ст.44 ПК України, оскільки строк зберігання документів за 2014 рік припинився у 2018 році.

Колегія суддів, вважає такі висновки підтрведжуються також акт № 160/20-11-22-02/33337750 від 29.09.2015 планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року Дергачівською об`єднаною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області у 2015 році, оскільки не містить таких положень.

З приводу частини позовних вимог про нарахування відповідачем позивачу податкових зобов`язань з податку на прибуток 97 541, 46 грн та нарахованих на цю суму штрафних санкцій у розмірі 24 385, 37 грн, то колегія суддів зазначає на таке.

Своє твердження по наявність порушення відповідач обумовлює заниженням суми доходів по рядку 01 Декларації з податку на прибуток підприємства в загальному розмірі 547 023,00 грн, за рахунок заниження інших операційних доходів (показник по рядку 2120 «Інші операційні доходи» Звіту про фінансові результати у відповідних розмірах та періодах внаслідок не включення до складу інших доходів коштів, отриманих від ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» та ПП «Олімп», з підставі відсутності реального характеру даних господарських операцій.

В своїй господарській діяльності позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум», з яким укладений договір №МО-566/16 від 10.10.2016 р., про поставку товару: матраци, наматрацники та інші супутні товари. Виробником яких є ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум».

Реальний характер даних господарських операцій підтверджується копіями таких документів: видатковими накладними за період жовтень 2016 по квітень 2017 року; банківськими виписками.

В своїй господарській діяльності позивач мав взаємовідносини з ТОВ Олімп» з яким укладений договір №МО-32/13 від 26.01.2013 про поставку товару: матраци, наматрацники та інші супутні товари.

Реальний характер даних господарських операцій до матеріалів справи надані такі копії документів: видаткову накладну К-2931 від 05.09.2016; накладну про повернення КП-0387; Оборотно-сальдова відомість по рах361; банківськими виписками.

Транспортування товару здійснювалось на умовах самовивозу з місця розташування оптового регіонального складу позивача, який розташований: м. Дніпропетровську, який позивач орендує, що підтверджується наданими копіями товарно-транспортних накладних; договорами-заявками на перевезення товару та актами виконаних робіт з перевезення по маршруту смт. Солоницівка м. Дніпропетровськ.

Відповідно до п.п. 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З приводу доводів апеляційної скарги відповідача, то колегія суддів, вважає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарської операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

З приводу посилань апеляційної скарги на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.06.2017 за результатами розгляду кримінального провадження №201/8082/16-к (пр.1-кп/201/11/2017) щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.212 КК України, посадовими особами ПП "Олімп , то колегія суддів зазначає на таке.

У відповідності до ч.6 ст.78 КАС вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на наведені норми КАС України, колегія суддів не вважає доводи відповідача про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб контрагента за господарські операції, здійснені в іншій ніж перевіряє мий період, достатніми та належними доказами фіктивного характеру вчинених господарських операцій.

Колегія суддів, вважає, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року по справі №520/4610/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.О. Донець
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 10.12.2019 року