Справа № 813/3597/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №813/3597/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Гоц П.В.,

представника відповідача Середяка Б.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В :

10 липня 2015 року Державне підприємство «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.05.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 3 742 762 грн. 82 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 17 439 911 грн. 47 коп., з мотивів протиправності їх прийняття.

01.12.2015 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року, позов задоволено.

07.08.2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2015 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року та справу направлено справу на новий розгляд.

15.05.2018 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено повністю.

17.09.2018 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.05.2015 року № щодо збільшення суми грошового зобов`язання за штрафною (фінансовою) санкцією через подання з порушенням встановлених вимог податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (1-ДФ), згідно з п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України в розмірі 510,00 грн. і прийнято у цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із висновками суду першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду від 05.02.2019 року було задоволено частково касаційну скаргу Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

10.04.2019 року справа була надіслана Верховним Судом до Львівського окружного адміністративного суду для розгляду та надійшла до суду 22.05.2019 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Відповідно до вимог ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу №813/3597/15 передано на розгляд судді Львівського окружного адміністративного суду Сасевичу О.М.

Ухвалою судді від 24.05.2019 року прийнято адміністративну справу №813/3597/15 до розгляду, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 11.06.2019 року здійснено заміну відповідача Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на належного Головне управління ДФС у Львівській області.

12.07.2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву.

15.07.2019 року від позивача надійшли до суду письмові пояснення щодо позову.

29.07.2019 року представниками сторін через канцелярію суду було подано спільне клопотання про зупинення провадження у даній справі на підставі п.4 ч.1 ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, з метою надання часу сторонам для примирення.

Ухвалою суду від 29.07.2019 року було задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача й зупинено провадження у справі за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення до 11.09.2019 року, сторонам надано час для мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 11.09.2019 року поновлено провадження у справі.

12.09.2019 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яку судом прийнято до розгляду.

Так, згідно уточнених позовних вимог позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області від 19.05.2015 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 17439911,47 грн.

23.09.2019 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення по суті спору.

Протокольною ухвалою суду від 25.09.2019 року було задоволено клопотання представника відповідача та здійснено заміну відповідача на належного Головне управління ДПС у Львівській області.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, поясненнях представників, він вважає, що податковим органом було безпідставно й помилково застосовано до позивача відповідальність, передбачену Податковим кодексом України.

А саме, позивач зазначає, що за результатом перевірки у 2015 році (акт від 06.05.2015 року №200/2200/26307799) контролюючий орган ствердив, що ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» допустив несвоєчасне та не в повному обсязі перерахування податку на доходи фізичних осіб, належного до сплати в зв`язку з нарахуванням заробітної плати. У зв`язку з чим, податковий орган визначив позивачеві грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 3 742 762,82 грн. і застосував до позивача відповідальність, яка передбачена п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 25%, 50% та 75% у загальній сумі 17 439 911,47 грн., про що контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення від 19.05.2019 року №.

Проте, позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2019 року № в оскаржуваній частині, оскільки вважає помилковим застосування контролюючим органом санкції, відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України.

Позивач наголошує на тому, що відповідна норма може бути застосована лише в разі ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податків, чого ним не було вчинено, позаяк, у даному випадку податок на доходи фізичних осіб був нарахований, утриманий, а також сплачений (хоча й несвоєчасно, що було спричинено відсутністю фінансування та затримкою з виплатою заробітної плати). Указане порушення може бути підставою для застосування відповідальності за п.126.1 ст.126, а не за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України, як помилково вчинив податковий орган.

Також позивач відзначає, що контролюючим органом було безпідставно застосовано штраф за ставками, які визначені за повторне порушення (50% та 75%). У цьому контексті позивач підкреслює, що для застосування більшої ставки штрафу слід встановити за наслідком попередніх перевірок факт порушення зі сторони платника податків, застосувати до нього відповідальність у розмірі 25%, після чого (в разі виявлення наступними перевірками аналогічних порушень, що були би допущені платником податків упродовж 1095 днів після першого порушення) можливим є застосування штрафу за ставкою 50%, а в разі наступного виявлення в ході перевірок такого ж порушення (втретє або більше протягом 1095 днів після першого порушення), можливим є застосування штрафу за ставкою 75%. Однак, до ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» протягом 1095 днів, що передували порушенням, зафіксованим в акті перевірки від 06.05.2015 року №200/2200/26307799, штрафні санкції за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України не застосовувалися, що виключає можливість застосування штрафу в збільшеному розмірі (у зв`язку з повторністю порушення).

Таким чином, на переконання позивача, рішення в оспорюваній частині є протиправним.

Відповідно до позиції відповідача, яка ним висловлена у відзиві, інших письмових заявах, що були подані до суду, поясненнях представників, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач підкреслює, що податковою перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, які проявилися в несплаті та несвоєчасній сплаті нарахованого податку на доходи фізичних осіб (п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України). У зв`язку з чим, до порушника контролюючим органом було застосовано кореспондуючий вид відповідальності, яка визначена в п. 127.1 ст.127 Податкового кодексу України.

За доводами відповідача, для притягнення до відповідальності за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України достатнім є лише факт ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб, який би мав місце саме до або під час виплати відповідного доходу. При цьому, відповідач також зазначає, що повторність таких фактів, незалежно від обставин їх виявлення, є підставою для застосування збільшеного розміру штрафної санкції, в залежності від кількості допущених порушень.

У зв`язку з чим, відповідач вважає, що оспорюване рішення є правомірним і обґрунтованим.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнав, ствердив про його безпідставність, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м.Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області у період з 16.03.2015 року по 27.04.2015 року було проведено планову виїзну перевірку ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 30.09.2014 року.

За результатами такої перевірки складено акт від 06.05.2015 року №200/2200/26307799, в якому контролюючим органом викладено відомості про порушення, допущені платником податків.

А зокрема, в акті зазначено, що ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля»:

- порушено абз.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розділ ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020, розділ III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міндоходів України від 21.01.2014 року №49, у частині подання з порушенням встановленого порядку заповнення податкових розрахунків форми 1ДФ за І-ІV квартали 2013 року та І-ІІІ квартали 2014 року (п. 4 висновків акта перевірки), а також

- порушено п.54.2 ст.54, п.57.1 ст.57, 168.1.2 п.168.1 ст.168, абз.«а» п.171.2 ст.171, абз.«а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині несвоєчасно сплаченої суми самостійно визначеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 24 109 763,80 грн. (несплачений податок у встановлений законодавством термін) та в частині заборгованості по податку на доходи фізичних осіб станом на 30.09.2014 року в сумі 3 742 762,82 грн. (п.6 висновків акта перевірки).

Відповідно до розрахунку застосованих штрафних санкцій (штрафів) на підставі Податкового кодексу України (додаток до акту перевірки від 06.05.2015 року №200/2200/26307799), контролюючим органом було визначено позивачеві наступні штрафні санкції:

- відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України, штраф у 25% в загальній сумі 6 037,88 грн. за несплату податку на доходи фізичних осіб за жовтень 2011 року (в сумі 24 151,50 грн.) у встановлений законодавством термін,

- штраф у 50% в загальній сумі 187 955,00 грн. за несплату податку на доходи фізичних осіб за жовтень-листопад 2011 року (в сумі 375 910,00 грн.) у встановлений законодавством термін,

- штраф у 75% в загальній сумі 17 245 408,60 грн. за несплату податку на доходи фізичних осіб за листопад 2011 року - серпень 2014 року (в сумі 22 993 878,13 грн.) у встановлений законодавством термін,

- штраф у сумі 510,00 грн. за подання з порушенням встановлених вимог податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (1-ДФ), відповідно до п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до розрахунку застосованих штрафних санкцій (штрафів), а також розрахунку повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб по ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля», що міститься в розділі 3.1.1 акта перевірки від 06.05.2015 року №200/2200/26307799, заборгованість із податку на доходи фізичних осіб за період з жовтня 2011 року по лютий 2014 року в позивача відсутня, за березень 2014 року в позивача наявна заборгованість із податку на доходи фізичних осіб у сумі 389 779,81 грн., за квітень 2014 року у сумі 639 438,72 грн., за травень 2014 року у сумі 637 112,38 грн., за червень 2014 року у сумі 681 819,55 грн., за липень 2014 року у сумі 715 888,10 грн., за серпень 2014 року у сумі 678 724,26 грн. Як же вбачається з довідки від 06.12.2019 року №1704/9 за підписом т.в.о. директора та головного бухгалтера ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля», на момент виплати доходу працівникам шахти за період з березня по серпень 2014 року сума сплати податку на доходи фізичних осіб відповідає нарахованій сумі такого податку (всього сума сплати за цей період становить 4 032 281,01 грн.), що свідчить про повну сплату податку на доходи фізичних осіб на час виплати доходу за період березень-серпень 2014 року.

Таким чином, судом установлено, що контролюючим органом було застосовано до позивача штрафну санкцію в розмірі 25%, 50% і 75% відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України (на загальну суму штрафу 14 632 329,36 грн.) відносно грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, по якому відсутня заборгованість (загальна сума такого грошового зобов`язання за період з жовтня 2011 по березень 2014 року складає 19 651 176,81 грн.). Також контролюючим органом було застосовано до позивача штрафну санкцію в розмірі 75%, відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України (на загальну суму штрафу 2 807 072,12 грн.) відносно грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, по якому була наявна заборгованість (загальна сума такого грошового зобов`язання за період з березня по серпень 2014 року складає 3 742 762,82 грн.), яка, однак, у подальшому погашена до дня виплати доходу. А крім того, до позивача застосовано штрафну санкцію за подання з порушенням встановлених вимог податкової звітності 1-ДФ, відповідно до п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України (на загальну суму штрафу 510,00 грн.).

У зв`язку з чим, враховуючи виявлені порушення, про які зазначено вище, контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.05.2019 року №, яким збільшено позивачеві суму грошових зобов`язань за основним платежем (податок на доходи фізичних осіб) в розмірі 3 742 762,82 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 17 439 911,47 грн.

Вважаючи ж таке рішення контролюючого органу протиправним, позивач оскаржив його до суду за цим позовом, у якому (з урахуванням уточнень) просить скасувати податкове повідомлення-рішення в частині застосованих штрафних санкцій.

З огляду на вказане, аналізуючи спірні правовідносини, доводи й аргументи сторін, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як визначено Податковим кодексом України (п.п.4.1.1), податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі загальності оподаткування, який передбачає, що кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені Податковим кодексом України, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями Податкового кодексу України.

Також, однією зі засад податкового законодавства є невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства (п.п. 4.1.3 Податкового кодексу України).

Таким чином, чинне законодавство України ґрунтується на обов`язковості сплати відповідних податкових зобов`язань у визначених розмірах, порядку та строках і передбачає покладення на осіб, винних у порушенні таких обов`язків, установленої законом відповідальності.

Згідно із п.п.14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п.14.1.180 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV Податкового кодексу України.

Згідно з п.15.1 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Податковим кодексом України або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Згідно з п.п.18.1, 18.2 ст.18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку Податковим кодексом України покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені Податковим кодексом України для платників податків.

Відповідно до п.38.1 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 38.2 ст.38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством податковим агентом, або представником платника податку.

Як установлено п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 168.1.5 п.168.1 ст.168 цього Кодексу визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду.

Згідно з п.п.168.4.7 п.168.4 ст.168 Податкового кодексу України, відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Статтею 171 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а)податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б)платник податку для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Як визначено в п.п.«а», «г» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; нести відповідальність у випадках, визначених Податковим кодексом України.

Отже, позивач є податковим агентом при виплаті доходу у вигляді заробітної плати своїм працівникам і на нього покладається обов`язок з нарахування, утримання й сплати в установленому порядку, розмірі та строк відповідного грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб. Порушення ж такого зобов`язання може мати своїм наслідком притягнення позивача до належного виду відповідальності.

Відповідно до п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Податковим кодексом України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як визначено ст.111 Податкового кодексу України, за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з Податковим кодексом України та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

В силу п.113.1 ст.113 Податкового кодексу України, строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному Податковим кодексом України для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Пункт 113.3 ст.113 Податкового кодексу України регламентує, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та іншими законами України.

Згідно з нормою п.114.1 ст.114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.115.1 ст.115 Податкового кодексу України, у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Пунктом 116.1 ст.116 Податкового кодексу України визначено, що у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення.

У контексті спору в даній справі ключовим питанням є застосування різних видів відповідальності за порушення податкового законодавства при справлянні податку на доходи фізичних осіб, що були допущені позивачем як податковим агентом (факт чого сторонами не ставиться під сумнів).

А саме, позивач стверджує, що відповідні суми податку, які ним були нараховані, сплачувалися з незалежних від нього причин (у зв`язку з неналежним фінансуванням і затримкою у виплаті заробітної плати) несвоєчасно, однак, у будь-якому разі до часу виплати заборгованості із заробітної плат. А тому, оскільки за таких умов має місце не несплата податку як такого, а лише прострочення в його сплаті, це може тягнути за собою відповідальність за п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, яка є релевантною до порушень в частині затримки сплати податкового зобов`язання. У той же час, відповідач вважає належним застосування відповідальності за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України, оскільки вважає доведеним факт несплати податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб до часу виплати такого доходу.

Так, згідно з п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України, ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, розмежовуючи випадки застосування цих різних видів відповідальності, суд відзначає, що у випадках, коли мають місце нарахування податкового зобов`язання, однак виникає несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання впродовж строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності, відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України. При цьому, розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

У той же час, п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, утримання чи сплата податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Приписи п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України не утримують в собі посилань на застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку, натомість йдеться про несплату/ненарахування/неутримання податку, як факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

При цьому, суд вважає, що формулювання п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України фактично вказує на можливість нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, що свідчить про незастосування за цих умов відповідності, що ним визначена, а можливість притягнення платника податків - порушника до відповідальності за згаданим вище п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України.

Таким чином, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, а у разі якщо нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу (тобто взагалі відсутній факт виконання платником податків обов`язків із перерахування податку на доходи фізичних осіб по день виплати відповідного доходу), платник податків притягується до відповідальності, відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України.

У зв`язку з чим, враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» було допущено порушення вимог податкового законодавства в частині справляння податку на доходи фізичних осіб. А саме, позивачем було несвоєчасно сплачено нараховані суми податку на доходи фізичних осіб, що сторонами не ставиться під сумнів.

При цьому, як засвідчується матеріалами справи, податок на доходи фізичних осіб за період з травня 2011 року по серпень 2014 року позивачем було сплачено (але зі затримкою поза визначені законом строки). У той же час, контролюючим органом не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що сплата податку на доходи фізичних осіб (нарахованого за травень 2011 року - серпень 2014 року) була здійснена позивачем не до чи не на момент виплати відповідного доходу фізичним особам.

Відтак, зазначене є свідченням не факту невиконання позивачем свого обов`язку (як податкового агента) щодо сплати податку на доходи фізичних осіб до/на момент виплати доходу, а свідчить про несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, що не тягне за собою відповідальність за п.127.1 Податкового кодексу України, а може бути підставою для застосування санкції за п.126.1 Податкового кодексу України в залежності від тривалості прострочення.

Таким чином, прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині застосованої на підставі п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України штрафної санкції було помилковим.

Указані висновки кореспондують правовій позиції Верховного Суду, зокрема, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі №813/2811/15.

Окрім того, суд також дає оцінку доводам позивача щодо безпідставного визначення розміру штрафної санкції у розмірі 50% та 75% (як за повторне порушення).

У цьому контексті суд відзначає, що умовою визначення штрафу в розмірі 50% або 75% від сум несплаченого податку з доходів фізичних осіб є повторність порушення (яке полягає в саме факті ненарахування/неутримання/несплати податку до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків) протягом 1095 днів.

Отже, для застосування штрафу в розмірі 50% або 75% повинно існувати аналогічне порушення податкового законодавства, яке би було попередньо виявлене в ході перевірки, зафіксоване у відповідному акті перевірки та за яке платник податків був притягнутий до відповідальності на підставі п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України за відповідним податковим повідомленням-рішенням.

Однак, у даному випадку відсутні свідчення існування таких обставин, а отже, застосування відповідачем штрафу в розмірі 50% за несплату податку на доходи фізичних осіб за жовтень-листопад 2011 року та штрафу в розмірі 75% за несплату податку на доходи фізичних осіб за листопад 2011 року - серпень 2014 року було помилковим.

Відтак, підсумовуючи викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 19.05.2015 року № у частині штрафних санкцій у загальній сумі 17 439 401,47 грн., що були застосовані за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України.

У той же час, суд відзначає, що контролюючим органом також було притягнуто позивача до відповідальності за п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України (у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.) за подання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (1-ДФ) із порушенням встановлених законом вимог.

При цьому, позивач не навів жодних аргументів і доводів на обґрунтування протиправності такого рішення податкового органу та не підтвердив свої вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Із акта перевірки від 06.05.2015 року №200/2200/26307799 вбачається, що контролюючим органом у ході перевірки було встановлено, що подання ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку форми 1ДФ за І-ІV квартали 2013 року, І-ІІІ квартали 2014 року відбулося з порушенням встановлених вимог, зокрема допущено помилки при заповненні графи №2, невірно вказано реєстраційні номери облікових карток платників податків, чим порушено абз. «б» п.176.2 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затверджені наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020, та розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міндоходів України від 21.01.2014 року №49.

Указане є свідченням порушення позивачем вимог податкового законодавства. Пунктом 119.2 ст.119 Податкового кодексу України встановлено, що за вчинення такого порушення вперше впродовж року до платника податків застосовується відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Отже, зважаючи на відсутність заперечень проти такого рішення контролюючого органу (в частині притягнення до відповідальності за п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України), суд не знаходить підстав для визнання його протиправним і скасування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вирішуючи даний спір, також відзначає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар.45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар.53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи частково підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено повністю правомірність свого рішення у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Основного Закону та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним у частині й підлягає до частково задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з нормами ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» (вул.Львівська, 61, м.Червоноград, Львівська обл., 80100; ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів; ) про скасування податкового повідомлення-рішення в частині задоволити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області від 19.05.2015 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 17 439 401,47 грн.

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області від 19.05.2015 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 510,00 грн. відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» (вул.Львівська, 61, м.Червоноград, Львівська обл., 80100; ) частину витрат по сплаті судового збору у сумі 401 (чотириста одна) грн. 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 11 грудня 2019 року.