Справа № 813/2783/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/2783/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Львівського комунального підприємства «Центральне» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівського комунального підприємства «Центральне», в якому просить:

- стягнути з ЛКП «Центральне» на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів основний борг в сумі 76312, 97 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, відповідно до Актів Головного управління Держпраці у Львівській області Львівським комунальним підприємством «Центральне» не виконується норматив робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів за 2014 та 2015 роки. Згідно із актом перевірки проведеної за 2014 рік, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2014 році становила 39 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 0 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році для відповідача становив 2 особи. Отже, відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 2 осіб. Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2014 рік у відповідача становила 20389,74 грн. Сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті становить 40779,48 грн. Останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій є 15 квітня 2015 року. Сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2015 року по 25.07.2016 року (467 днів) складає 9522,13 грн. Оскільки, відповідач у встановлений термін не сплатив вищезазначені суми, загальна заборгованість перед відділенням Фонду за 2014 рік становить 50 301,61 грн.: у тому числі адміністративно-господарські санкції 40 779,48 грн., пеня 9 522,13 грн. Також позивач зазначає, що відповідно до акту перевірки за 2015 рік, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2015 році становила 41 особа, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 1 особа. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2014 році для відповідача становив 2 особи. Отже, відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 особи. Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2015 рік у відповідача становила 24 760,98 грн., отже сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті складає 24 760,98 грн. Останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій є 15 квітня 2016 року. Сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2016 року по 25.07.2016 року (101 день) складає 1250,38 грн. Оскільки відповідач у встановлений термін не сплатив вищезазначені суми, загальна заборгованість перед відділенням Фонду за 2015 рік становить 26 011,36 грн.: у тому числі адміністративно-господарські санкції 24 760,98 грн., пеня 1 250,38 грн. Загальна заборгованість перед відділенням Фонду становить 76 312,97 грн.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задоволити повністю.

У поданому поясненні позивач додатково зазначає, що законодавство не встановлює обов`язку щомісячного інформування державної служби зайнятості про наявність вакансій. Важливим є інформування державної служби зайнятості у визначений Порядком подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» спосіб, а саме не пізніше ніж через десять робочих днів з дати відкриття вакансії. Вказує про те, що як вбачається зі звітності форми №3-ПН, наданої відповідачем у відзиві, у 2015 році звітність форми №3-ПН вперше була подана лише 12.11.2015 року. Вважає, що подання інформації до центру зайнятості лише у листопаді (за два місяці до закінчення календарного року) практично унеможливлює здійснення державною службою зайнятості покладених на неї функцій пошуку осіб на наявні у роботодавців вакансії.

Також позивач зазначає, що з метою всебічного з`ясування ситуації, відділення Фонду звернулося до Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області для отримання інформації щодо середньооблікової кількості штатних працівників у ЛКП «Центральне» протягом 2014 та 2015 років у розрізі місяців. Згідно листа Головного управління ДПС України у Львівській області від 07.11.2019 року №2228/9/33.01-06 середньооблікова кількість штатних працівників більше 8 осіб у відповідача була наявна ще з січня 2015 року. Однак, звіт форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» відповідачем було подано лише 12 листопада 2015 року.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем було порушено порядок подання інформації щодо наявності вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Звертає увагу суду на те, що Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» визначає, що інформація про наявність вакансій подається не лише після виділення або створення робочих місць для працевлаштування осіб, а й у випадку припинення трудових відносин з працівником, який займав вказану посаду. Відповідно до листа Головного управління ДПС України у Львівській області від 07.11.2019 року №2228/9/33.01-06, у січні-березні 2014 року, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача, яким встановлено інвалідність становила 1 особу. Однак, вже з квітня 2014 року, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність становила 0 осіб. Відтак, відповідачем було припинено трудові відносини з особою з інвалідністю, проте не повідомлено про утворену вакансію державну службу зайнятості.

Вказує, про те, що суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від застосування адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення вчинення правопорушення. Зважаючи на те, що відповідачем було здійснено порушення порядку подання звітності форми № 3-ПН, вказане свідчить про невиконання відповідачем усіх залежних від нього заходів щодо недопущення правопорушення.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до положень статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» пошук підходящої роботи для інвалідів здійснює Державна служба зайнятості відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, законодавцем чітко визначено, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не зобов`язує його займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, а покладає такий обов`язок на суб`єкта владних повноважень - Державну службу зайнятості.

Зазначає, що Львівським комунальним підприємством «Центральне» вжито належних та передбачених чинним законодавством заходів щодо працевлаштування інвалідів, зокрема: направлялась інформація про зайнятість і працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштування до центрів зайнятості за своїм місцезнаходженням (Форма 3-ПН), в яких відображено інформацію щодо можливості працевлаштування інвалідів. Вказує, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, тому на підприємство покладено обов`язок з забезпечення кількості робочих місць для інвалідів, а не пошук інвалідів для їх працевлаштування. Крім того, просить суд взяти до уваги те, що відповідач не відмовляв інвалідам в укладенні трудового договору без належних на це підстав, не звільняв інвалідів з ініціативи адміністрації з мотивів інвалідності те не змінював характеру трудової діяльності із загрозою погіршення здоров`я інвалідів.

Стверджує також про те, що позивачем не надано доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів без належних на це підстав з боку відповідача, а також не надано доказів, що органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли інвалідів для працевлаштування відповідачу. Не надано також доказів безпосереднього звільнення інвалідів з ініціативи адміністрації з підприємства.

Таким чином, на думку відповідача, за відсутності доказів відмови інвалідам в працевлаштуванні, можна дійти висновку про відсутність вини відповідача в незайнятості створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки відповідачем вжито всіх заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів та на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись, тобто, відсутні підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Центральне» на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів заборгованість в сумі 76312 (сімдесят шість тисяч триста дванадцять) грн. 97 коп.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 08 жовтня 2019 року прийнято матеріали адміністративної справи №813/2783/16 до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у справі № 813/2783/16 за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Львівського комунального підприємства «Центральне» про стягнення заборгованості задоволено, призначено судове засідання на 14 листопада 2019 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 14 листопада 2019 року суд заслухав усні пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідив докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи.

Також суд постановив прийняти рішення у строки, передбачені для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

З 04.07.2016 року по 07.07.2016 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області проведено перевірку додержання Львівським комунальним підприємством «Центральне» законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2, у якому зафіксовано, що Львівським комунальним підприємством «Центральне» не виконується норматив робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів за 2014 та 2015 роки. За 2014 рік середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві у 2014 році становила 39 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 0 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2014 році для підприємства становив 2 особи. Вказано, що підприємством не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 2 осіб. Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2014 рік становила 20389,74 грн. За 2015 рік середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві у 2015 році становила 41 особа, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів - 1 особа. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 2 особи. Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2015 рік становила 24760,98 грн.

Посилаючись на те, що Львівським комунальним підприємством «Центральне» не виконано нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів за 2014 2015 роки, Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути: за 2014 рік - адміністративно-господарські санкції у сумі 40779,48 грн. та пеню у сумі 9522,13 грн.; за 2015 рік - адміністративно-господарські санкції у сумі 24760,98 грн. та пеню у сумі 1250,38 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що, на думку позивача, внаслідок порушення законодавства про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у відповідача виникла заборгованість перед позивачем зі сплати адміністративно-господарських санкцій, яка самостійно ним не сплачена.

Суд зазначає, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Центральне» на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів заборгованість в сумі 76312 (сімдесят шість тисяч триста дванадцять) грн. 97 коп.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Висновки і мотиви, зазначені у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019, обов`язкові для суду при новому розгляді справи наступні:

« 26. У матеріалах справи містяться копії звітів форми 3-ПН, поданих Львівським комунальним підприємством «Центральне», від 10.12.2015, 12.11.2015, 14.05.2014, 09.01.2014.

27. Однак, судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки вказаним доказам у справі, а відтак зроблено передчасний висновок про невжиття відповідачем усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

28. Для правильного вирішення справи необхідним є дослідження поданих відповідачем звітів до центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів з урахуванням вимог Наказу Міністерства соціальної політики Про затвердження форми звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання №316 від 31 травня 2013 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

29. Після встановленої обставини можливо буде зробити висновок про те, чи вживались відповідачем всі належні заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, а відтак наявності правових підстав для застосування санкцій, передбачених статтею 20 Закону № 875-XІI».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі Закон № 875-XII) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Частинами першою та другою статті Закону № 875-ХІІ визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

У відповідності до статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Отже, законом передбачена відповідальність підприємств, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону № 875-ХІІ пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення» (набрав чинності з 01 січня 2013 року) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Слід зазначити, що обов`язок підприємств подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів саме щомісяця був встановлений Законом України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення», який втратив чинність 01 січня 2013 року, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Отже, з 01 січня 2013 року періодичність подання звітів 3-ПН не була регламентована законом.

Вказане питання врегульоване з прийняттям Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 (далі Наказ № 316).

Згідно із пунктом 2.1 Наказу № 316 (в редакції на момент існування спірних правовідносин) форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Наказ № 316 набрав чинності 12 липня 2013 року, а тому з цієї дати встановлено обов`язок для підприємств подавати форму 3-ПН не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Тобто, на час існування спірних правовідносин законодавство не встановлювало обов`язку підприємств подавати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю. У 2014-2015 роках, за які до відповідача застосовано санкції, існував обов`язок підприємств подавати форму 3-ПН не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

При цьому, суд зазначає, що підтвердження актуальності вакансій роботодавцем законодавством на час спірних правовідносин не передбачено.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-ХІІ.

Однак, на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування.

Порядок заповнення розділу ІІ Форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» визначено пунктами 3.1 3.3 Наказу № 316.

Так, підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 Наказу №316 передбачено, що у пункті 3 вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України «Про зайнятість населення»), і за необхідності зазначаються категорії таких громадян.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про зайнятість населення» до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать, зокрема, інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши наявні у матеріалах справи копії звітів форми 3-ПН, поданих Львівським комунальним підприємством «Центральне» до центру зайнятості від 10.12.2015 року, 12.11.2015 року, 14.05.2014 року, 09.01.2014 року суд встановив, що у них відповідно до вимог Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 зазначено основні дані про вакансії, та вказано вакансії, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, зокрема у пункті 4 звітності зазначено «інваліди».

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд встановив, що відповідач в період 2014-2015 років у повній мірі виконав свій обов`язок щодо подання звітності форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу», а також здійснив усіх належних заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Крім того, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази безпідставної відмови особам з інвалідністю, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на лист Головного управління ДПС у Львівській області від 07.11.2019 року №2228/9/33.01-06 та доводи щодо порушення порядку подання інформації відносно наявності вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки такі твердження не були підставою для визначення адміністративно-господарських санкцій відповідачу за період з 2014 року по 2015 рік. Єдина підстава для визначення адміністративно-господарських санкцій полягала виключно у невиконанні нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, що у свою чергу, спростовано долученими до матеріалів справи звітами 3-ПН.

Разом з тим, відповідно до положень статті 218 Господарського кодексу України (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, доказів, зібраних у справі та висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31 липня 2019 року суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пл. Маланюка, 6, м. Львів, 79000) до Львівського комунального підприємства «Центральне» (вул. Кн. Мс. Удатного, 7, м. Львів, 79001) про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 10.12.2019 року.

Суддя Клименко О.М.