Справа № 200/12079/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р. Справа№200/12079/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Картавих Г.В.,

позивача - ОСОБА_1 та його представника - Макєєва ОВ. (представник відповідача у судове засідання не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - відповідач) відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Уколової Галини Геннадіївни, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 31.01.2008 року Слов`янським міськрайонний судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , про накладення на боржника штраф у розмірі 50% від суми заборгованості із сплати аліментів, що становить 65 736,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, серед іншого, посилається на статтю 58 Конституції України, вказує на протиправне застосування державним виконавцем положень ч. 14 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон № 1404-VIII), адже ця норма закону, яка передбачає відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, набрала чинності з 28 серпня 2018 року, а тому може поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав та не забезпечив явку свого представника у судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розгляд даної справи здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України від 24.03.1998 № 202/98-ВР Про державну виконавчу службу (далі - Закон № 202/98-ВР) органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Статтею 6 Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів передбачено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Наказом Міністерства юстиції від 20.04.2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі. До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

З наведених приписів законодавства випливає, що належними відповідачами у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідні органи державної виконавчої служби, а саме: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.

Отже, Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області є належним відповідачем у даній справі.

Судом встановлено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2008 року у справі № 2-122-2008 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює кладовщиком ТОВ Стар-груп м. Києва, мешкає: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка працює приватним підприємцем, мешкає: АДРЕСА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ? частини з усіх видів його доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму, до досягнення донькою повноліття, тобто до 19.07.2022 року.

Вирішено стягнення почати з 06.11.2007 року.

На виконання вказаного рішення 31 січня 2008 року було видано виконавчий лист.

Постановою від 22.01.2009 р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Згідно з відповіддю №: від 19.10.2018 року на запит №: 46048759 від 19.10.2019 року до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, останнім місцем роботи ОСОБА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля.

31.10.2018 року постановою головного державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Уколової Галини Геннадїївни, при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа, накладено на позивача штраф у розмірі 50% від суми заборгованості із сплати аліментів, що становить 65 736,32 грн.

Підставою для накладення штрафу стала заборгованість позивача з аліментів, за період з 06.11.2007 року по 31.10.2018 року, на суму 131 472,64 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Згідно з довідкою-розрахунком від 04.01.2019 року № 14.27/22-557 виданою Добропільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, позивач повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.11.2007 року.

Нарахування аліментів здійснювалося відповідно до ст. 194 п. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України Про виконавче провадження.

З 06.11.2007 року по 31.10.2018 року нарахування аліментів здійснювалось, як для особи яка не працює, по середній місячній заробітній платі по м. Добропілля, Донецької області.

Заборгованість з аліментів за період з 06.11.2007 року по 31.10.2018 року складає 131 472,64 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частина 1 статті 287 КАС України встановлює, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Проте, суд зазначає, що Закон № 1404-VIII доповнено вищевказаною нормою Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018 року, який набрав чинності з 28.08.2018 року.

Згідно зі ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що абз. 3 ч.14 ст. 71 Закону № 1404-VIII не має зворотної дії у часі, оскільки не скасовує та не пом`якшує відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема, в ст.7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 04.11.1950, яка набрала чинності для України 11.09.1997 року.

Оскільки Закон № 2475-VIII, у розділі ІІ "Прикінцеві та перехідні положення", не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VIII) щодо правовідносин, що тривають, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів за період до 28.08.2018 року, суд вважає, що новий вид відповідальності може бути застосовано лише до правовідносин, які виникли після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, враховуючи, що відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абз. 3 ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII введена лише з 28.08.2018 року, а позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю сплати аліментів, оскільки станом на момент несплати, відповідальність за неї у відповідному розмірі розмірі, не були передбачені законом.

Судом з довідки-розрахунку відповідача № 14.27/22-557 від 04.01.2019 р. та зі спірної постанови встановлено, що заборгованість позивача, зі сплати аліментів визначена відповідачем за період 06.11.2007 року по 31.10.2018 року.

Таким чином, заборгованість позивача зі сплати аліментів за період з 28.08.2018 року по 31 жовтня 2018 року включно, тобто вона не складає більше трьох років, що не дає підстав для відповідача накладати на позивача відповідний штраф, згідно до абзацу 3 частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII, у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність спріної постанови та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір у сумі 768,40 грн., підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись Конституцією України, Законами України Про державну виконавчу службу, Про виконавче провадження, ст. ст. 2, 5-11, 139, 241-246, 250, 255, 268 - 272 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірною та скасування постанови- задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Уколової Галини Геннадіївни, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 31.01.2008 року Слов`янським міськрайонний судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , про накладення на боржника штраф у розмірі 50% від суми заборгованості із сплати аліментів, що становить 65 736,32 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Першотравнева, 83, м. Добропілля, Донецька область, 85004, ).

Повне рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 10 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.І. Бабіч