Справа № 620/2254/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2254/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком з 26 червня 2019 відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні їй пенсії за віком, чим порушено її право на соціальний захист, гарантоване статтею 46 Конституції України та право на отримання пенсійних виплат, оскільки відповідно до статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсії мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, що у даному випадку єдиним нормативним актом, який регулює спірні правовідносини в частині призначення пенсії за віком у зв`язку з досягненням пенсійного віку є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Натомість, на переконання позивача, в першу чергу призначення пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" в якому прописані всі норми законодавства для призначення пенсій особам, які досягти пенсійного віку, а в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" прописано додаткові норми чинного законодавства якими передбачено вимоги, які відносяться до пенсійного страхування для призначення пенсії.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є обґрунтованою, оскільки недотримана одна з умов для призначення пенсії за віком - досягнення позивачем пенсійного віку.

З огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав їм належну правову оцінку з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим прийняв законне та обґрунтоване рішення. Разом з цим, відповідач звертає увагу суду, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення їй пенсії за віком.

Листом від 22 липня 2019 року № 1039/03-21 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивача про те, що протоколом від 05 липня 2019 року № 61 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки право на призначення пенсії за віком за наявності необхідного стажу мають жінки після досягнення ними 60 року, якого позивач станом на час звернення з відповідною заявою не досягла.

Не погоджуючись з зазначеною відмовою, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є жінкою яка народилася 30.04.1962 то відповідно до вимог чинного законодавства право на призначення пенсії за віком у неї виникає після досягнення 60-річного віку, а тому відповідачем правомірно відмовлено у призначенні їй пенсії за віком.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування було розроблено Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (від 09.07.2003 № 1058-IV, далі Закон № 1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Положеннями ч.1 ст.9 цього Закону передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до приписів ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 2 цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Тобто, за приписами наведеного нормативно-правового акту, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком набувають особи після досягнення ними віку 60 років та жінки, після досягнення ними 55 років, якщо вони народилися до 1961 року включно.

Відтак, оскільки позивач є жінкою яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з копії паспорта (а.с.8), право на призначення пенсії за віком у неї виникає після досягнення 60-річного віку, а тому відповідачем правомірно відмовлено у призначенні їй пенсії за віком.

Щодо посилань апелянта на вимоги ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", якою передбачено, що право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

У відповідності до п.7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до 01.01.2015 право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до ст.27 та з урахуванням ст.28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, законодавцем усунуто розбіжності щодо можливого неправильного застосування норм різних законів, які регулюють одні й ті ж самі правовідносини, шляхом вказівки на те, положення якого закону до таких правовідносин слід застосовувати.

Відтак, оскільки приписи ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не узгоджуються з положеннями ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то правове регулювання питання віку, із досягненням якого особа набуває право на призначення пенсії за віком, визначається приписами саме ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Твердження апелянта щодо необхідності застосування вимог ст.22 Конституції України в частині неможливості звуження зміст та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає помилковими з огляду на те, що у даному випадку єдиним нормативним актом, який регулює спірні правовідносини в частині призначення пенсії за віком у зв`язку з досягненням пенсійного віку є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Крім того, у постанові від 10.04.2019 у справі №278/2023/16-а Верховий Суд за наслідками аналізу практики Європейського суду з прав людини та Конституційного Суду України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч.3 ст.46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та наведених норм законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої, що правові підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 26 червня 2019 відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відсутні.

Разом з цим, щодо доводів позивача про те, що вона народилася 30.04.1962 та має загальний страховий стаж роботи сорок років та шість місяців, то колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ч. 5 ст. 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Тобто, станом на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком, а також станом на час вирішення даної справи вказані норми законодавства застосуванню не підлягають у зв`язку з чим відповідні доводи апелянта не приймаються колегією суддів до уваги та не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення її позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень та наявність правових підстав для зобов`язання останнього вчинити певні дії, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством у той час як позивачем не доведено наявності обставин протиправності прийнятого відповідачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої ухвалив законне рішення.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович