Справа № 180/1783/15-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2019 року

Київ

справа №180/1783/15-а

касаційне провадження №К/9901/7038/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець Дніпропетровської області на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015 (головуючий суддя: Нанічкіна Н.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 (головуючий суддя: Божко Л.А., судді: Прокопчук Т.С., Лукманова О.М.) у справі №180/1783/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року ОСОБА_1 (далі -позивачка) звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Марганець Дніпропетровської області (далі - УПФУ в м. Марганець Дніпропетровської області або відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 , починаючи з 13.05.2015, у перерахунку пенсії за віком, яка їй призначалася відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), на пенсію відповідно до статті 36 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) на підставі заяви від 13.05.2015;

зобов`язати УПФУ в м. Марганець поновити позивачці з 13.05.2015 виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 36 Закону №2262-XII, згідно її заяви від 13.05.2015;

зобов`язати відповідача скасувати Протокол № 15 від 15.06.2015 «Про розгляд питання щодо визначення права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника»;

стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 900 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її померлому чоловіку ОСОБА_2 була встановлена ІІ група інвалідності, що пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Згідно експертного висновку від 09.04.2013 №277, складеного Донецькою регіональною міжвідомчою експертною комісією, смерть ОСОБА_2 пов`язана із виконанням ним обов`язків військової служби по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Враховуючи це, позивачка 13.05.2015 звернулася до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по втраті годувальника на підставі статті 36 Закону №2262-XII. Листом від 27.05.2015 №3187/04/28 пенсійний орган повідомив позивачку про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Але згодом відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом комісії від 15.06.2015 №15, яким відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з одного виду на інший. Таку відмову позивачка вважає протиправною та незаконною, що зумовило звернення з цим позовом до суду.

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016, адміністративний позов задоволено частково:

визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, яка їй призначалася відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію відповідно до статті 36 Закону №2262-XII на підставі її заяви від 13.05.2015;

зобов`язано відповідача скасувати рішення від 15.06.2015, оформлене протоколом №15 засідання комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з виду на вид, а саме: з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника згідно Закону №2262-XII;

зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно статті 36 Закону №2262-XII на підставі її заяви від 13.05.2015;

стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що померлий чоловік позивачки, а також члени його сім`ї набули право на пенсійне забезпечення на умовах та у порядку, встановленому для військовослужбовців строкової служби, відтак відмова пенсійного органу у проведенні позивачці перерахунку пенсії з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з підстав, що ОСОБА_2 під час ліквідації наслідків на ЧАЕС не перебував у статусі військовослужбовця, а був признаваний на спеціальні збори та за ним зберігався середньомісячний заробіток за основним місцем роботи, є необґрунтованою.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судами попередніх інстанцій обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Скаржник зазначив, що чоловік позивачки не підпадає під категорію осіб, які мають право на пенсію нарівні з військовослужбовцями, а тому підстави для проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії на підставі статті 36 Закону №2262-XII - відсутні. При цьому, скаржник зауважив, що не заперечує право позивачки на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII). Також скаржник звернув увагу на необґрунтованість задоволення судами позовної вимоги про стягнення з пенсійного органу моральної шкоди.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.05.2016 відкрито касаційне провадження у справі.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 19.06.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03.12.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

Від позивачки на адресу суду касаційної інстанції надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, у яких остання з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно посвідчення серія НОМЕР_1, виданого 17.04.2015 Марганецьким управлінням праці та соціального захисту населення, позивачка є членом сім`ї померлого ветерана війни ОСОБА_2 .

13.05.2015 позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку пенсії з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог статті 36 Закону №2262-XII.

Відповідач листом від 27.05.2015 року №3187/04/28 повідомив ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду її питання прийнято рішення (розпорядження 18.05.2015) про проведення перерахунку пенсії. Цим листом позивачку також попереджено про те, що з метою перевірки правильності прийнятого управлінням рішення її пенсійну справу буде направлено на консультацію до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

15.05.2015 на засіданні комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій, відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення відповідачем з посиланням на роз`яснення, надане ГУПФУ в Дніпропетровській області від 10.06.2015 №15769/09/29, прийнято рішення, оформлене протоколом №15, яким відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, та відповідно скасовано розпорядження про перерахунок пенсії від 18.05.2015, як помилкове.

Так, згідно роз`яснення від 10.06.2015 №15769/09/29 право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №2262-XII у позивачки відсутнє. Підстави: ОСОБА_2 не належав до числа військовослужбовців, оскільки для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи був призваний на спеціальні збори та за ним зберігався середньомісячний заробіток за основним місцем роботи.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно статті 1 Закону №2262-XII члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 29 Закону №2262-XII передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до приписів статті 30 цього Закону незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, або є інвалідами.

За змістом статті 36 Закону №2262-XII пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих інвалідів війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Зміст наведених норм свідчить, що право на отримання пенсії по втраті годувальника мають, в т.ч., члени сім`ї осіб, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. При цьому слід зважати, що право на пенсію по втраті годувальника за цим Законом мають члени сім`ї лише тих осіб, які здобули право на пенсійне забезпечення на умовах Закону №2262-XII.

Відповідно до пункту «е» статті 1 2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону.

У свою чергу, згідно пункту «г» статті 3 Закону №2262-XII умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на військовозобов`язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей.

Отже, у системному зв`язку зазначені норми права дають підстави до висновку, що право на пенсію в разі втрати годувальника за Законом №2262-ХІІ мають члени сімей, призваних на спеціальні збори військовозобов`язаних, інвалідність яких настала, в т.ч., внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Судами попередніх інстанцій з архівної довідки №179/1/7001 від 26.05.2014, виданої галузевим державним архівом МОУ, встановлено, що згідно наказу командира ВЧ 15731 по стройовій частині № 700 від 21.01.1989 рядовий запасу ОСОБА_2 прибув до ВЧ 15731 з Марганецького РВК Дніпропетровської області на спеціальні збори з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З інформації, зазначеній у архівній довідці галузевого державного архіву МОУ № 928 від 19.02.2014, вбачається, що ОСОБА_2 брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 21.01.1989 по 25.04.1989 і отримав дозу опромінення 4,844 бар.

Згідно експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої комісії № 277 від 09.04.2013 захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 11 Закону №2262-XII передбачено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом.

За наведених правових норм, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що померлий чоловік позивачки відноситься до кола осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, а тому відмова пенсійного органу у перерахунку позивачці пенсії з за віком на пенсію по втраті годувальника на підставі статті 36 цього Закону є необґрунтованою.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таким чином, за наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність відмови пенсійного органу щодо здійснення позивачці перерахунку пенсії з одного виду на інший, зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по втраті годувальника, а також для часткового відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченнях на позов, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права в частині задоволених цих позовних вимог касаційна скарга відповідача не містить.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій - відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 у справі №180/1783/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

І. В. Саприкіна