Справа № 625/559/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 р. Справа № 625/559/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 30.10.2019, головуючий суддя першої інстанції Лосєва Д.К., повний текст рішення виготовлено 31.10.2019, вул. Центральна 56, с. Різуненкове, Коломацький р-н, Харківська обл. по справі № 625/559/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти 3 бат. 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чеховича Максима Олександровича третя особа: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чеховича Максима Олександровича (далі - відповідач, інспектор патрульної поліції Чехович М.О.), третя особа: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову ЕАК № 1561377 від 27.09.2019, складену інспектором патрульної поліції Чеховичем М.О. про накладення на адміністративного штрафу в розмірі 340,00 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 30.10.2019 задоволено вищезазначені позовні вимоги.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1561377 винесену 27.09.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КУпАП).

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП - закрито.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Справу просив розглянути в порядку письмового провадження.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови було прийнято до уваги факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та прийнято правомірне рішення про накладення на останнього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Суд першої інстанції не проаналізував належним чином та не дослідив наявність скоєного позивачем правопорушення, яке мало місце, а всупереч цьому прийняв пояснення позивача як доказ, який має більш вагоме значення, що є неприпустимим в розумінні добросовісного та розсудливого розгляду справи. Посилання позивача в позовній заяві лише на процесуальні недоліки зі сторони відповідача не можуть бути підставою для скасування рішення, яке є правильним по суті. Посилаючись на п. 31.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), зазначив, що вказані позивачем доводи не можуть свідчити про відсутність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Позивач ніяким чином не довів дотримання п. 31.4 ПДР України. Натомість, поліцейськими було виявлено порушення правил дорожнього руху, на яке останні належним чином відреагували, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне провадження та ухвалами колегії суддів від 05.12.2019 відкрито провадження по справі, закінчено підготовку до розгляду та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ч. 2 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до положень ч.3 ст.268 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Постановою серії ЕАК № 1561377 від 27.09.2019 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді 340,00 грн. штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Як слідує із фабули оскаржуваної постанови, фактичною підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що ОСОБА_1 27.09.2019 о 00:02 год. керував транспортним засобом F 2001, днз, НОМЕР_1 у якого були відсутні бризковики передбачені конструкцію транспортного засобу та у якого була тріщина лобового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив п.п. 31.4.7е, 31.1 ПДР України та ДСТУ 3649 п.6.8.5.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за ч.1 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.п. 31.4.7 «е» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Вимогами п. 31.1. ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

За змістом 6.8.5 ДСТУ 3649 на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Перевіряючи обгрунтованість посилання апелянта на встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення колегія суддів зазначає.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можно кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Він містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху та встановлений порядок використання транспортних засобів

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Суб`єкт адміністративного правопорушення - спеціальний (водій транспортного засобу).

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення, свою вину не визнає.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-яких належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху України відповідачем не надано.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 № 524/9104/16-а.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилання апелянта на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП як на належний доказ вчинення останнім правопорушення за вказаною статтею, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказана постанова є предметом оскарження у даній справі.

Посилання апелянта на ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту дотримання ПДР України колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, з урахуванням приписів ст. 77 КАС України, у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта на те, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються, оскільки такий вид доказу не передбачений ст. 251 КУпАП.

З гідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в тому числі і право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи те, що під час судового розгляду не було надано відповідачем належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , колегія суддів вважає недоведеною вину позивача у вчиненні правопорушення і, як наслідок, наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи і заперечення на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2019 року по справі № 625/559/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 11.12.2019