Справа № 480/2230/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 р. м. ХарківСправа № 480/2230/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.07.2019, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко (повний текст складено 05.08.19) по справі № 480/2230/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУПФУ в Сумській області, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.05.2018 № 19-ос «Про звільнення»;

- поновити ОСОБА_1 на попередній роботі;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на попередній роботі та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах одного місяця.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано наказ Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 20.05.2018 №19-ос "Про звільнення", в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації у зв`язку із реорганізацією відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді головного спеціаліста Шосткинського відділу обслуговування громадян (сервісному центрі) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 20 339,20 грн..

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць - 8 301,80 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при звільненні позивачки ним були дотримані вимоги законодавства. У зв`язку з введенням 06.03.2019 наказом № 15 штатного розпису на 2019 рік державні службовці були попереджені про зміни в організації виробництва і праці (реорганізацію), запропоновано вакантні посади та попереджено про правові наслідки незгоди продовження роботи. 07.03.2019 позивачку було ознайомлено з наказом про скорочення посади, яку вона обіймає, запропоновано рівноцінні та нижчі посади, що відповідають рівню її кваліфікації. Запропоновано у разі згоди на переведення подати відповідну заяву. Позивачка особисто підписала попередження та витяг зі штатного розпису. Під час припинення юридичної особи голови ліквідаційних комісій виконують рішення органу державної влади, отримання згоди виборного органу профспілкової організації на звільнення усіх працівників не потребується. Звільнення відбулось не з ініціативи власника, а за рішенням органу влади.

Позивач надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивачка працювала в органах Пенсійного фонду України на різних посадах. Наказом від 26.06.2017 переведена на посаду головного спеціаліста відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області. Наказом від 30.05.2016 їй присвоєно восьмий ранг державного службовця, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-16).

Наказом Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 20.05.2019 № 19-ос ОСОБА_1 була звільнена з посади у зв`язку з реорганізацією, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 1 ч. 1 ст. 87 закону України "Про державну службу" (а.с. 55-58).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності встановлених законом підстав для звільнення позивачки, а тому наказ Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 20.05.2019 № 19-ос в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст .43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889).

Відповідно до ст.1 Закону №889 (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Положеннями ч. 1 ст. 83 Закону №889 передбачено підстави припинення державної служби, в тому числі:4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону №889 процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Положеннями ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП, тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено загальні підстави припинення трудового договору, однією з яких є: з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

В той же час, згідно із ч.ч.2 та 3 ст.36 КЗпП зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону №889 про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня - ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Крім того, Верховним Судом України в пункті 19 постанови Пленуму від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Також, Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14), від 19 січня 2016 року (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Таким чином, аналізуючи зміст вищенаведеного, можна дійти висновку, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець повинен враховувати переважне право працівника на залишення на роботі.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року по справі №826/25248/15 (адміністративне провадження №К/9901/7798/18), від 26 вересня 2019 року по справі №806/405/17 (адміністративне провадження №К/9901/22320/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 628 передбачено проведення реорганізації деяких територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України. Зокрема, об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України, у тому числі і Шосткинське об`єднане управління Пенсійного фонду України, до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Відповідно до ст. 36 ч. 4 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Зазначеною постановою Кабінету Міністрів передбачена реорганізація органів Пенсійного фонду України у вигляді приєднання окремих територіальних підрозділів до Головних управлінь в областях. Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру 18.06.2019 Шосткинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області припинено (а.с. 29).

Разом з тим, таке припинення відбулось не у зв`язку з повною ліквідацією такого органу та не у зв`язку з припиненням виконання такої функції, а лише у зв`язку з приєднанням до іншого структурного підрозділу. За таких обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області є правонаступником Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України. А тому саме відповідач, як правонаступник, зобов`язаний працевлаштувати позивачку у зв`язку з реорганізацією. З наданих копій штатних розписів не вбачається та відповідачем ніякими доказами не підтверджено проведення у зв`язку з реорганізацією скорочення чисельності державних службовців, зокрема, скорочення посади, яку обіймала позивачка та виникнення встановлених законом підстав для її звільнення (а.с. 58-67). Відповідно до вимог ст. 36 ч. 4 КЗпП України трудовий договір позивачки після реорганізації не припиняється.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач зазначає, що позивачці були запропоновані інші посади від яких вона відмовилась. Перелік запропонованих посад надавався у вигляді витягу зі штатного розпису. На підтвердження цього було надано копію попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією та пропозицію зайняття посад провідних спеціалістів та спеціалістів або інших посад за умови проходження конкурсу. До попередження було додано витяг зі штатного розпису з переліком посад провідних спеціалістів та спеціалістів.

Як було зазначено вище, відповідно до вимог закону України "Про державну службу, державному службовцю має бути запропоновані перш за все рівнозначні посади і лише у випадку неможливості цього - інша робота (посада). З наданих відповідачем копій штатного розпису на 2019 рік вбачається наявність штатних посад головних спеціалістів, у тому числі і у Шосткинському відділі обслуговування громадян (сервісному центрі) (а.с. 58-67).

Будь-яких доказів неможливості працевлаштування позивачки на рівнозначній посаді відповідачем не подано. Крім того, відсутні належні докази ознайомлення позивача з витягом зі штатного розпису, а сам витяг зі штатного розпису містить лише перелік посад та кількість таких посад у різних структурних підрозділах. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено факт запропонування позивачу іншої, в тому числі рівнозначної, від якої він би відмовився.

Крім того, колегією суддів враховується той факт, що ОСОБА_1 була обрана до складу виборного органу профспілки, згідно довідки Шосткинської незалежної профспілки "Трудящих" (а.с. 22).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 43, ст. 252 ч. 2 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Відповідач вказує на відсутність обов`язку отримання згоди профспілкового комітету у зв`язку з припиненням юридичної особи. Проте, такі ствердження відповідача є необгрунтованими, з огляду на вищезазначені вимоги діючого трудового законодавства. При цьому враховується той факт, що Шосткинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області 04.04.2019 зверталось з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , на що профспілкою надано відповідь про відмову у наданні такої згоди (а.с. 25-28).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 -1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках ліквідації підприємства, установи, організації.

В той же час, як було зазначено вище, Шосткинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області не було повністю ліквідоване, оскільки припинення його відбулось у зв`язку з приєднанням до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в якості структурного підрозділу.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2018 по справі № 826/16311/16 закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявності встановлених законом підстав для звільнення позивачки, а тому наказ Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 20.05.2019 № 19-ос в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржуваним наказом було звільнено саме з посади головного спеціаліста відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації, необхідно поновити позивача на рівнозначній посаді головного спеціаліста Шосткинського відділу обслуговування громадян (сервісному центрі) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Згідно із ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розмір грошового зобов`язання, що підлягає стягненню на користь позивача визначається відповідно до приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до довідки середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 415 грн. 09 коп. (а.с. 47), а тому суд першої інстанції правильно визначив до стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 20339 грн. 20 коп.

З огляду на те, що до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у порядку правонаступництва перейшли права та обов`язки Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, саме Головне управління Пенсійного фонду України є належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Також, правильним є висновок суду першої інстанції про допущення до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць - 8 301,80 грн., зважаючи на приписи ч. 1 ст. 371 КАС України.

З огляду на вказане, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду, що, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 по справі № 480/2230/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, з врахуванням вимог ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 11.12.2019.