Справа № 340/2477/19
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року справа № 340/2477/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Головного управління ДФС у Кіровоградській області, вул. В. Перспективна,55, м. Кропивницький,25006

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 29 травня 2019 року №, №3 та №3.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями й мотивує позовні вимоги тим, що вказані рішення порушують права позивача, суперечать діючому законодавству, прийняті на основі необґрунтованих висновків перевіряючого податкового органу.

Позивач вважає, що висновки акта перевірки є необґрунтованими і незаконними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, штрафні (фінансові) санкції застосовані згідно спірних податкових повідомлень-рішень, є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, в яких вимоги позивача не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваних рішень обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому рішення є правомірними та не підлягають скасуванню (а.с.54-57).

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в підготовчому /попередньому/ судовому засіданні 13 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року закрито підготовче провадження в справі (а.с.67).

Враховуючи те, що позивачем та представником відповідача подані клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з наказом від 27.03.2019 року №52 посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з метою контролю дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р., а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 17.11.2015р. по 31.12.2018 р., за результатом якої складено акт перевірки від 06.05.2019 року №37/11-28-13-05/ (а.с.10-32).

В акті перевірки податковим органом, серед інших, зафіксовано наступні порушення:

п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2 ст.183, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.п.201.1, 201.10, 201.14 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання податку на додану вартість на загальну суму 876685,61 грн.;

-п. 2.6 глави ІІ та п.11 глави ІІ Положення про ведення касових операцій в національній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637 в частині несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів в КОРО.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення - рішення від 29.05.2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1095857,01 грн., в тому числі, за основним платежем - 876685,61 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 219171,40 грн. (а.с.36);

- податкове повідомлення - рішення від 29.05.2019 року №3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування» на загальну суму 5895,00 грн. (а.с.37);

- податкове повідомлення - рішення від 29.05.2019 року №3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 13635,00грн. (а.с.38).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту ПК України).

Порядок реєстрації особи як платника ПДВ регулюється ст.ст.180-183 розділу V ПК України.

Відповідно до пп. 1 та пп. 2 п. 180.1 ст. 180 ПК України для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є, зокрема:

1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному ст.183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Вимоги щодо обов`язкової реєстрації особи як платника ПДВ передбачені у ст.181 ПК України.

За правилами 181.1. ст. 181 ПК України (в редакції, чинній на момент спірних відносин), у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

При цьому, у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. (п. 183.4 ст. 183 ПК України)

Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (п.п.183.10 ст. 183 ПК України).

Законодавець чітко визначив, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000грн., така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку ПДВ в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання), крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи. У разі переходу такої особи із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, реєстраційна заява про реєстрацію платником ПДВ подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів.

Отже, обов`язковій реєстрації платником ПДВ підлягають особи, які, по-перше, мають сукупний дохід протягом останніх 12 календарних місяців більше 1000000грн. (без урахування ПДВ), по-друге, які не є платниками єдиного податку першої - третьої групи. Водночас, в разі переходу таких осіб із спрощеної системи оподаткування на загальну, вони зобов`язані не пізніше 10 числа календарного місяця, в якому відбувся перехід, ініціювати реєстрацію платником ПДВ з відповідними зобов`язаннями як платника в розумінні положень п.46.1. ст. 46, п.49.2 ст. 49 ПК України.

За таких обставин, враховуючи, що обсяг доходу позивача протягом останніх 12 календарних місяців до переходу на загальну систему оподаткування перевищував 1 000 000,0грн., позивач в силу п.183.4 ст.183 ПК України зобов`язана була ініціювати реєстрацію платником ПДВ, подавши відповідну реєстраційну заяву до органу доходів і зборів за своїм місцезнаходженням (місцем проживання), протягом 10-ти днів календарного місяця, в якому відбувся перехід.

Так, зі змісту акту перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з 30.06.2017 р. перевищено обсяг оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000,00 грн. за останні 12 місяців. Сума перевищення складає 1304855,98 грн. (стор. 37 Акту перевірки). Тобто, на думку перевіряючого, з 11.07.2017 рок підприємець несе відповідальність за ненарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника.

Таким чином, зі змісту акту перевірки та детального розрахунку, долученого до матеріалів справи, встановлено, що з отриманого доходу у період з 11.07.2017 року по 31.12.2018 року у сумі 4383428,06 грн. перевіркою визначено суму податкового зобов`язання з ПДВ, яке підлягає сплаті до бюджету в сумі 876685,61 грн.

Тобто, як встановлено судом, податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 876685,61 грн. фіскальним органом визначено на підставі обсягів продажу, а саме: суму отриманого доходу за період з липня 2017 року по 12.2018 року (4383428,06грн.) оподатковано за ставкою 20% (876685,61грн.).

Проте, суд не погоджується із таким визначенням грошових зобов`язань з податку на додану вартість, оскільки п.187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В акті перевірки не визначено дати надходження коштів від покупців/замовників на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку, не наведено в акті перевірки жодного первинного документу, що підтверджує факт вчинення оподатковуваних податком на додану вартість господарських операцій позивача з контрагентами, не надано до матеріалів справи також доказів проведення зустрічних звірок з контрагентами для встановлення факту перерахунку коштів для позивача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що настання обставин, передбачених п.181.1. ст. 181 ПК України, є лише підставою для реєстрації особи як платника податку на додану вартість, а тому така особа до дати реєстрації та отримання відповідного свідоцтва, не має права нараховувати, утримувати та сплачувати податок на додану вартість, а також на таку особу не розповсюджуються всі ті права та обов`язки платника податку на додану вартість, окрім тих, що пов`язані з відповідальністю за його не сплату. Тому, положення п.181.1.ст.181 ПК України, яке містить умову необхідну для розрахунку сум від здійснення операцій з постачання товарів і полягає у вирахуванні податку на додану вартість, закономірно не може містити податок на додану вартість, розрахунок якого здійснювався б з торгівельної націнки особою, яка лише перевіряються на наявність ознак такого платника податку. Такий податок на додану вартість з торгівельної націнки, може бути доданий до ціни товару лише особою, яка здійснює постачання товарів та зареєстрована як платник податку на додану вартість і такий податок визначається такою особою як різниця між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту.

З огляду на викладене, до подачі заяви та настання граничного строку подачі заяви, до моменту обов`язкової реєстрації платником податку з ПДВ, операції, які здійснювались позивачем закономірно не можуть містити податок на додану вартість, розрахунок якого здійснювався б з торгівельної націнки особою, оскільки позивач був позбавлений статусу платника ПДВ.

Крім того, п.188.1 ст.188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Крім того, судом встановлено порушення відповідачем Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року №395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 року за №607/23139 (далі - Порядок №395), а саме:

Відповідно до п. 2.3.2.2 Порядку №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Між тим, з описової частини акту перевірки вбачається, що зміст встановленого в ході перевірки позивача порушення податкового законодавства в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість зводиться лише до табличного відображення даних фіскального органу, встановлених у ході перевірки із зазначенням певних розбіжностей. Будь-яких розрахунків виявлених розбіжностей податковим органом не наведено, як і не наведено посилання на певні господарські операції та відповідні первинно-бухгалтерські документи та податкові накладні. Зі змісту акту перевірки не можливо встановити, яким чином та на підставі яких документальних доказів податковий орган дійшов подібних висновків. Також в акті перевірки відсутні посилання на конкретні первинні та податкові документи із зазначенням їх реквізитів та дат їх складання.

Отже, суд приходить до переконання, що висновок контролюючого органу зроблений ним в акті перевірки №37/11-28-13-05/ від 06.05.2019 про те, що ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з ПДВ, є необґрунтованим, як наслідок податкове повідомлення - рішення № від 29.05.2019 року слід визнати протиправними та скасувати.

Щодо податкових повідомлень - рішень від 29.05.2019 року №3 та №3 судом встановлено наступне.

Документальною плановою виїзною перевіркою встановлено випадки порушення позивачем п.2.6 Положення Національного банку України №637, в частині несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичного надходження в книгах обліку розрахункових операцій, зокрема готівка не була оприбуткована в книзі обліку розрахункових операцій у день її фактичного надходження, тому що підставою оприбуткування готівки є фіскальні чеки реєстраторів розрахункових операцій, які фактично були роздруковані на наступний робочий день, а саме:

- згідно наявної почекової інформації, яка надходить до органів ДФС до дротових та бездротових каналах зв`язку встановлено, що 22.11.2017 року через РРО проведено розрахункові операції на суму 980,00 грн. Запис у розділі 2 - «обліку руху готівки та сум розрахунків» в КОРО №/1 від 20.04.2017 року на суму 980,00 грн. зроблений 23.11.2017 року. При цьому, Z-звіт № 123, який містить загальну суму проведених розрахункових операцій 22.11.2017 року роздруковано 23.11.2017 року, тобто, оприбуткування готівки у сумі 980,00 грн. на підставі вказаного чеку також було здійснено 23.11.2017 року - на наступний робочий день після їх фактичного надходження до каси;

- згідно наявної почекової інформації, яка надходить до органів ДФС по дротових та бездротових каналах зв`язку встановлено, що 08.12.2017 року через РРО ., було проведено розрахункові операції на суму 199,00 грн. Запис у розділі 2 «Обліку руху готівки та сум розрахунків» в КОРО №/1 від 20.04.2017 року на суму 199,00 грн. зроблений 09.12.2017 року. При цьому, Z-звіт № 138, який містить загальну суму проведених розрахункових операцій 08.12.2017 року роздруковано 09.12.2017 року, тобто, оприбуткування готівки у сумі 199,00 грн. на підставі вказаного чеку також було здійснено 09.12.2017 року - на наступний робочий день після їх фактичного надходження до каси.

В порушення пункту 11 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 р. № 148, виявлено випадки несвоєчасного оприбутковується готівки, а саме: не своєчасне занесення інформації згідно з фіскальними звітними чеками про готівку, яка надходила в день одержання, оскільки фактично вони були роздруковані наступного робочого дня, а саме:

- готівкові кошти за 12.07.2018 року на суму 1 025,00 грн. оприбутковані 13.07.2018 року на підставі Z-звіту № 355;

- готівкові кошти за 16.07.2018 року на суму 1 702,00 грн. оприбутковані 17.07.2018 року на підставі Z-звіту № 358.

Як визначено п. 1.2. Положення № 637, оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (п. 2.2. абз. 2 Положення № 637).

Відповідно до п. 2.6. Положення № 637, порушення якого виявив відповідач, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно з ст. 3 ч. 1 п. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Наведені норми передбачають наступний порядок оприбуткування готівки: 1) фіксація отриманої готівки в повній сумі у фіскальних звітних чеках РРО (Z-звітах) та 2) відображення на підставі Z-звітів отриманої готівки в КОРО.

При цьому, оприбуткуванням готівки є сукупність вищенаведених дій і невиконання кожної з них призводить до порушення вимог Положення № 637.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що Указ Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" не передбачає відповідальності за нероздрукування Z-звітів в день надходження готівки - відсутність цієї дії призводить до порушення вищенаведеної процедури оприбуткування готівки, що і є підставою для застосування штрафу.

Як передбачено ст. 1 абз. 3 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

За таких обставин, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Як вбачається з обставин справи, позивач не заперечує допущених порушень порядку оприбуткування готівки, проте обґрунтовує позовні вимоги лише втратою чинності Постанови Правління НБУ від 15.12.2004р. (зі змінами та доповненнями) "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 13.01.2005 р.

З приводу зауваження позивача про те, що Положення № 637 втратило чинність, суд зазначає наступне.

Положення № 637 втратило чинність 1 січня 2018 р. у зв`язку з прийняттям постанови Правління Національного банку України 29 грудня 2017 р. № 148, якою затверджено нове Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. Втрата чинності Положенням № 637 не має значення для даного спору, так як порушення, які виявив відповідач, допущені позивачем в 2017 р., тобто під час дії Положення № 637, а тому відповідач вірно встановив факт порушення та правомірно застосував до позивача штраф.

Підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №3 та №3 від 29.05.2019року задоволенню не підлягають.

З урахуванням норм ч.3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог адміністративного позову. З огляду на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, були частково прийняті відповідачем не на підставі законів України, необґрунтовано, їх слід частково визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При подачі позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9605,00 грн., тому на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у розмірі 8068,20 грн. (9605,00 грн. - 768,4 х2).

Керуючись статтями 243, 245, 248, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 29.05.2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1095857,01 грн., в тому числі, за основним платежем - 876685,61 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 219171,40 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ін. код - НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 8068,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2019 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко