Справа № 640/21463/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2019 року № 640/21463/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»
доПечерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулось до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати постанови Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 25.10.2019 ВП № 60093072 про стягнення з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» виконавчого збору в сумі 51 926,09 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 369,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2019 відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на відсутність у відповідача підстав для прийняття постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. Посилається при цьому на відповідність оскаржуваних актів індивідуальної дії вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2019 старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Тетяною Вадимівною відкрито виконавче провадження №60093072 з метою примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 №910/1191/19 про стягнення з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» суми в розмірі 519 260,94 грн.

Відповідно до п.3 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження, вирішено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 51 926,09 грн.

В подальшому, в рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем прийнято оскаржувані постанови від 25.10.2018: 1) про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 51 926,09,00 грн та 2) про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 369,00 грн.

Позивач вважає, що оскаржувані постанови прийняті з порушенням вимог законодавства, а тому звернувся до суд з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За змістом ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку про те, що оскільки в даному випадку примусове виконання рішення передбачало стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню (а не була фактично стягнута примусово, як зазначає позивач), відповідачем цілком правомірно та обґрунтовано в постанові про відкриття виконавчого провадження було зазначено про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 51 926,09 грн.

В подальшому, позивачем самостійно платіжними дорученнями № від 18.10.2019, № від 18.10.2019, сплачено на користь стягувача суму в розмірі 519260,94 грн, що свідчить на користь виконання рішення суду від 03.06.2019 по справі №910/1191/19 без застосування державним виконавцем заходів примусового стягнення.

Як наслідок, 25.10.2019 державним виконавцем і було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Дійсно, суд вважає за необхідне відзначити, що при винесення постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не було дотримано вимог ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Разом з тим, дана обставина на переконання суду, не впливає на суть спірних правовідносин, адже відповідно до положень ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки в рамках справи відсутні докази виконання боржником рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а позивачем не обґрунтовано наявності порушених майнових прав в зв`язку з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору 25.10.2019, а не 18.09.2019, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, внаслідок чого постанова про стягнення виконавчого збору скасуванню не підлягає.

Посилання позивача на неправомірність дій суду по видачі виконавчого листа, протиправності дій державного виконавця по відкриттю виконавчого провадження на підставі такого виконавчого листа та зупинення виконавчого провадження у зв`язку із переглядом рішення суду в апеляційному порядку судом відхиляються за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлених обставин.

До того ж, оскільки предмет розгляду даного спору не охоплює оцінку правомірності дій суду та державного виконавця, доводи позивача в цій частині сприймаються судом лише як суб`єктивна незгода боржника з визначеним судом обов`язком сплатити кошти на користь НАК «Нафтогаз України».

У випадку, якщо позивач вважав, що Господарським судом міста Києва неправомірно видано виконавчий лист, а державним виконавцем протиправно відкрито виконавче провадження або зупинено виконавче провадження позивач мав змогу оскаржити такі дії в судовому порядку, чого останнім зроблено не було.

Стосовно стягнення з позивача витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

За змістом ч.ч.1-3 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, відповідачем вирішено стягнути з позивача 369,00 грн.

Як дослівно зазначено в мотивувальній частині постанови від 25.10.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження: «Понесено витрат.»

Проте, в даному випадку відповідачем не здійснювалось жодного стягнення коштів з позивача, адже як зазначено вище, позивачем самостійно здійснено погашення заборгованості перед НАК «Нафтогаз України».

Одночасно, в порушення ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем до матеріалів справи не надано жодного доказу понесення витрат в сумі 369,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 25.10.2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження є протиправною, винесеною без дотримання вимог законодавства, з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягає скасуванню, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 25.10.2019 ВП №60093072 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

3. В решті позову - відмовити.

4. Стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 13,55 грн (тринадцять грн 55 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (ідентифікаційний , адреса: 02094, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 20).

ПЕЧЕРСЬКИЙ РАЙОННИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЇВ ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У МІСТІ КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 01011, м.Київ, ВУЛИЦЯ РІЗНИЦЬКА, будинок 11-Б).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович