Справа № 159/3462/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11323/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Коваля Сергія Володимировича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Лесиком В.О. у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у м. Ковелі) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП №1 Ковельського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області Левчука Дмитра Вікторовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Інспектора СРПП №1 Ковельського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області Левчука Дмитра Вікторовича (далі - Інспектор Левчук Д.В., відповідач-1) та Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ НП у Волинській області, відповідач-2), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 №395794 від 26.05.2019 та закрити провадження по справі на підставі ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.092019 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Коваль С.В. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ні рапорт, ні пояснення, які містяться в матеріалах справи не містять інформації про порушення ОСОБА_1 п.п. 9.1 та 2.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР). Тому вважає, що додані до постанови рапорт та пояснення не є належними доказами в силу ст.73 КАС України. Крім того, в обґрунтування висновків про відсутність підстав задоволення позову, суд першої інстанції також поклав покази допитаного в якості свідка поліцейського ОСОБА_2 , який працює в Ковельському ВП ГУ НП у Волинській області та є безпосереднім керівником відповідача.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та ч.5 ст.121 КУпАП, відповідно до якої накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Суть правопорушення полягала в тому, що ОСОБА_1 26.05.2019 о 02 год 45 хв в м. Ковелі по вул. Сагайдачного, керуючи автомобілем марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території, не увімкнув покажчик повороту та не був пристебнутий засобом пасивної безпеки, чим порушив вимоги п.п.9.1 та 2.3 ПДР.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана постанова відповідає вимогам ст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її прийнятті виконано усі вимоги чинного законодавства, адміністративну справу розглянуто на підставі повного та всебічного з`ясування всіх обставин. Крім того, суд взяв до уваги покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які повністю спростовують доводи позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.п.«а» п.9.1 ПДР, попереджувальними сигналами є : сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.

Відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Підпунктом «в» пункту 2.3 ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний : на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки передбачена ч.5 ст.121 КУпАП.

Розгляд справ даної категорії, згідно ст.222 цього Кодексу, віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом одинадцятим частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами,

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідачем було надано суду в якості доказу рапорт, який відображає факт порушення позивачем ПДР.

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону України «Про інформацію», документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Колегія суддів зазначає, що рапорт - це офіційний документ, так як у нього є всі ознаки і функції документа, передбачені Законом України «Про інформацію», а тому є належним доказом вчинення адміністративного правопорушення в контексті положень ст.251 КУпАП.

Крім того, колегія суддів вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , безпосередньо допитаних судом, які суд першої інстанції вірно поклав в основу висновків, відображених в оскаржуваному рішенні і які не були спростовані позивачем відповідно до ч.1 ст.9 КАС України.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне звернути увагу на те, що в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1 , які останній написав власноручно.

Разом з тим, такі пояснення містять лише обставини зупинки у зв`язку з керуванням автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Жодних обставин стосовно винесення оспорюваної постанови, в рамках розглядуваної справи, позивачем в поясненнях не наведено.

Також, позивачем не наведено обставин, за яких суб`єктом владних повноважень його було обмежено у реалізації прав, передбачених статтею 268 КУпАП, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання стосовно вчинення правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оспорюваної постанови.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну представника позивача ОСОБА_1 - Коваля Сергія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року по справі №159/3462/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 11.12.2019.