Справа № 260/180/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/8955/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 260/180/19 (головуюча суддя Скраль Т.В., час ухвалення 11:25 год., м. Ужгород, повний текст рішення складений 29 липня 2019 року) за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Експорттрансбуд" до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В :

15 лютого 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Експорттрансбуд" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління (ГУ) ДФС у Закарпатській області від 18 січня 2019 року за № та № .

Рішенням від 16 липня 2019 року Закарпатський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській від 18 січня 2019 року № та № .

Також суд стягнув на користь ТзОВ ,,Експорттрансбуд" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області судові витрати у розмірі 1921, 00 грн. 00 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте без врахування фактичних обставин, положень чинного законодавства, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що протягом охопленого перевіркою періоду працівником ТзОВ ,,Експорттрансбуд" ОСОБА_1 , держателем платіжної картки, що відкрита до корпоративного банківського рахунку ТзОВ ,,Експорттрансбуд" у Закарпатському РУ ПАТ ,,КБ ,,Приватбанк", МФО 312378, здійснювалися розрахунки в мережі платіжних терміналів та зняття готівки в банкоматах на загальну суму 74146,98 грн.

Перевіркою встановлено, що звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт підзвітною особою ОСОБА_1 по витрачених коштах не складалися, кошти підзвітною особою до каси або на банківський рахунок не поверталися. Даний факт також підтверджується наданою до перевірки оборотною-сальдовою відомістю по субрахунку 3721 ,,Розрахунки з підзвітними особами", згідно якої підзвітна особа ОСОБА_1 протягом охопленого перевіркою періоду відсутня.

На підставі пп.20.1.2, пп.20.1.6 п.20.1 ст.20, пп.16.1.5 п.16.1 ст.16, п.85.2, п.85.4, п.85.8 ст.85 Податкового кодексу України посадовою особою контролюючого органу, яка проводила перевірку, був складений запит від 06.12.2018 про надання копій звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт по підзвітних особах та первинні бухгалтерські та інші документи (акти здачі/прийняття виконаних робіт/послуг, фіскальні (товарні) чеки, розрахункові квитанції, рахунки тощо), що стали підставою відшкодування коштів вищевказаним підзвітним особам за період з 01.10.2015 по 30.09.2018.

Від отримання вищевказаного запиту директор ТзОВ ,,Експорттрансбуд" ОСОБА_2 відмовився. Після отримання відмови були складені повторні запити від 10.12.2018, від 12.12.2018 з аналогічною вимогою щодо надання копій документів, що направлені рекомендованими листами з повідомленням про вручення та отримані ТзОВ ,,Експорттрансбуд" 12.12.2018 та 14.12.2018 відповідно. Станом на 17.12.2018 (останній день перевірки) копії затребуваних документів підприємство не надало.

Оскільки жодних витребовуваних первинних документів по працівнику ОСОБА_1 товариство позивача не надало, відповідач вважає, що позиція суду першої інстанції складена без врахування вимог пп. 44.6, 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п.164.2.20 п. 164.2 ст.164, п. 170.9 ст.170 ПК України, а саме - не включення до загального місячного оподатковуваного доходу найманого працівника (підзвітної особи) доходу, що виплачений (компенсований) такій фізичній особі за понесені витрати без попередньої видачі працедавцем коштів під звіт, внаслідок чого перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб із такого доходу в сумі 24031,66 грн.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ТзОВ ,,Експорттрансбуд" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ТзОВ ,,Експорттрансбуд" зареєстроване як юридична особа 07 грудня 1993 року, ідентифікаційний код 13583782, є платником податку на додану вартість, (а.с. 10).

За наслідками проведеної документальної планової виїзної перевірки ТзОВ ,,Експорттрансбуд" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2018 року, оформленої актом за №1261/07-16-13-07/13583782 від 22 грудня 2018 року (а.с. 11-30), посадові особи ГУ ДФС у Закарпатській області встановили порушення вимог: - пп. 164.2.11 п. 164.2 ст.164, пп.170.9.1, 170.9.2, 170.9.3 п.170.9 ст. 170 розділу IV Податкового кодексу України, п.20 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148, що виразилось у не включенні до оподатковуваного доходу найманого працівника суми надміру витрачених коштів, не відзвітованих та не повернутих у встановлені законодавством строки, внаслідок чого перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, в загальній сумі 16276,16 грн.;

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст.164, п. 170.9 ст.170 Податкового Кодексу України, що виразилось у не включенні до загального місячного оподатковуваного доходу найманого працівника (підзвітної особи) доходу, який виплачений (компенсований) такій фізичній особі за понесені витрати без попередньої видачі працедавцем коштів під звіт, внаслідок чого перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб із такого доходу в сумі 24031,66 грн.

- пп.1.2-1.7 п.16-1 підрозділу 10 Розділу XX, пп.164.2.11 п. 164.2 ст.164, пп.170.9.1., 170.9.2,170.9.3 п. 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України, що виразилось у не включенні до оподатковуваного доходу найманого працівника суми надміру витрачених коштів, не відзвітованих та не повернутих у встановлені законодавством строки, внаслідок чого перевіркою донараховано військового збору в сумі 1112,20 грн.;

- п.п.1.2 - 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX, п.п.163.1.1 п.163.1 с.163, пп.164.2.20 п. 164.2 ст.164, п. 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України, що виразилось у не включенні до загального місячного оподатковуваного доходу найманого працівника (підзвітної особи) доходу, що виплачений (компенсований) такій фізичній особі за понесені витрати без попередньої працедавцем коштів під звіт, внаслідок чого перевіркою донараховано військового збору в сумі 2020,74 грн.

На підставі висновків акта перевірки Головне управління ДФС у Закарпатській області прийняло податкові повідомлення-рішення: - від 18 січня 2019 року № про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 76 765,21 грн., з яких 40 307,82 грн. основного податкового зобов`язання, 29 782,94 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), 6 674,45 грн. пені відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 129 Податкового Кодексу України (а.с. 32);

- від 18 січня 2019 року № про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 5 997,19 грн., з яких 3 132,94 грн. основного податкового зобов`язання, 2303,34 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), 560,91 грн. пені відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового Кодексу України (а.с. 31).

03 січня 2019 року позивачем було подано заперечення до акта документальної планової виїзної перевірки від 22 грудня 2018 року № 1261/07-16-13-07/13583782 (а.с. 43-46).

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм Податкового Кодексу України базуються на тому, що протягом охопленого перевіркою періоду працівник ТзОВ ,,Експорттрансбуд" ОСОБА_1 був держателем платіжної картки номер НОМЕР_2, що відкрита до корпоративного банківського рахунку ТзОВ ,,Експорттрансбуд" № НОМЕР_1 у Закарпатському РУ ПАТ ,,КБ ,,Приватбанк", МФО 312378, згідно якої здійснювалися розрахунки в мережі платіжних терміналів та зняття готівки в банкоматах в загальній сумі 74146,98 грн.

Перевіркою встановлено, що звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт підзвітною особою ОСОБА_1 по витрачених коштах не складалися, кошти підзвітною особою до каси або на банківський рахунок не поверталися, що одночасно підтверджується наданою до перевірки оборотно-сальдовою відомістю по субрахунку 3721 ,,Розрахунки з підзвітними особами", згідно якої підзвітна особа ОСОБА_1 протягом охопленого перевіркою періоду відсутня (а.с. 54,11-30).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені позивачем податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки власні кошти особи, витрачені в інтересах підприємства, за умови належного звітування та документального підтвердження, не мають включатися до її загального оподатковуваного доходу на підставі ст. 165.1.11 Податкового кодексу України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпунктів 164.2.11 та 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема: сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу; інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 165.1.11 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Підпунктом 170.9.1 пункту 170.9.1 статті 170 ПК України передбачено, що податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом; б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій. Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, у встановлених межах, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Дія цього пункту поширюється також на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів (підпункт 170.9.3).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що оподаткуванню підлягає лише сума перевищення виданої суми над фактично витраченою, та не повернутою роботодавцю. У разі ж витрачання власних коштів працівника перевищення не утворюється. Тому власні кошти фізичної особи витрачені в інтересах роботодавця, за умови належного звітування та документального підтвердження, не мають включатися до його загального оподатковуваного доходу на підставі ст. 165.1.11 ПК України.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що визначальною ознакою доходу платника як об`єкта та бази обкладання податком з доходу фізичних осіб, у том числі додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника.

Статтею 1 Закону України ,,Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу (пункт 1.4);

електронний платіжний засіб - це платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ (пункт 1.14);

платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (пункт 1.27).

За змістом пункту 2 розділу II Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (далі -Положення № 705), користувачем електронного платіжного засобу (далі - користувач) може бути юридична або фізична особа. Емітент має право надавати фізичним особам, які не здійснюють підприємницької діяльності, особисті електронні платіжні засоби, а суб`єктам господарювання - корпоративні електронні платіжні засоби.

Пунктом 1 розділу VI Положення № 705 передбачено, що , користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається.

Відповідно до п. 20 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148, фізичні особи - довірені особи установ/підприємств - юридичних осіб, які відповідно до законодавства України одержали готівку з поточного рахунку із застосуванням корпоративного електронного платіжного засобу або особистого електронного платіжного засобу, використовують її за призначенням без оприбуткування в касі. Зазначені довірені особи подають до бухгалтерії установи/підприємства звіт про використання готівки разом із підтвердними документами в установлені строки і порядку, визначені для підзвітних осіб законодавством України, а також документи про одержання готівки з поточного рахунку (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліп, квитанція торговельного термінала) разом з невитраченим залишком готівки.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що наказом директора ТзОВ ,,Експорттрансбуд" Палко В.Е. від 01 березня 2018 року № 020/18-1 2 визначений порядок придбання товарно-матеріальних цінностей з метою упорядкування фінансової звітності ( а.с. 52).

Згідно пункту 2 цього наказу з 01.03.2018 придбання товарів, послуг та інших витрат на користь ТзОВ ,,Експорттрансбуд" може здійснювати за рахунок корпоративної кратки тільки директор ОСОБА_2 .. Здійснювати придбання товарів, послуг та інших витрат за особисті кошти дозволяється лише в крайніх випадках і тільки після отримання коштів з каси товариства або з корпоративної картки через банкомат. Невикористані кошти здати в той же день в бухгалтерію товариства.

Перевіркою встановлено, що попередньо кошти під звіт найманому працівнику ОСОБА_2 не надавалися, ним здійснено та йому відшкодовано витрати, що перераховані а.с.15-22 акта перевірки на суму 134 715,75 грн., вказаний період охоплений з грудня 2015 року по серпень 2018 року.

Допитані в суді першої інстанції свідки головний бухгалтер ОСОБА_3 та начальник перевантажувального комплексу ОСОБА_4 показали, що у випадку готівкового розрахунку за надані послуги кошти знімались з корпоративної кратки у банку із обов`язковою випискою банку, після чого оприбутковувались у касі та видавалася під авансовий звіт. Що стосується придбання товарів у безготівковій формі, то оформлялась заявка на придбання товарно-матеріальних цінностей, заявка затверджувалася керівником структурного підрозділу яка погоджувалась директором, після чого здійснювалось придбання товарів із корпоративної картки, отримавши фіскальний чек та квитанцію про оплату, керівник підприємства після перевірки формував звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

За таких обставин колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо помилковості висновків контролюючого органу про отримання держателем корпоративної картки ОСОБА_1 доходу тільки з тих підстав, що він не здавав звіти за використані з карткового рахунку кошти.

Як достеменно встановив суд першої інстанції такі звіти про використання коштів формував та підписував директор ТзОВ ,,Експорттрансбуд" ОСОБА_2..

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла переконання, що в даному випадку можливе порушення порядку ведення фінансової звітності, однак, ніяким чином не свідчить про отримання держателем корпоративної картки ОСОБА_1 доходу, який підлягає оподаткування податком з доходів фізичних осіб, а також військовим збором.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про неврахування судом першої інстанції приписів пункт 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Так, зазначена норма передбачає негативні наслідки для суб`єкта господарювання у випадку, коли він не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи. Контролюючий орган же доводить, що позивач не надав на його вимогу копії документів.

При цьому колегія суддів вважає слушними доводи суду першої інстанції, що контролюючий орган проводив планову виїзну документальну перевірку, а тому мав змогу дослідити усі необхідні первинні документи з питань, які підлягали перевірці, на місці знаходження цих документів, а саме - в бухгалтерії товариства.

Доказів того, що під час перевірки на місці посадові особи позивача відмовили посадовим особам контролюючого органу, які проводили перевірку, надати ті чи інші первинні документи для перевірки відповідач не надав.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 260/180/19- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення 12.12.2019.