Справа № 176/1962/19(2-а/176/40/19)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа №176/1962/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23.09.2019 р. (суддя Павловська І.А., м. Жовті Води) у справі №176/1962/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Давидова Тимура Григоровича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР №883888 від 30.07.2019 р.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23.09.2019 р. позов задоволено. Рішення мотивовано тим, що відповідачем не надано допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, а тому наявні достатні підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що постанова серії АР №883888 від 30.07.2019 р. є законною та обґрунтованою.

КАС України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 71 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України).

Статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

До суду першої інстанції представником УПП в Дніпропетровській області ДПП надавався відеозапис (клопотання № 1 від 27.08.2019 про залучення доказів), на якому було зафіксовано інкриміноване позивачу правопорушення.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що з відеозапису неможливо ідентифікувати марку автомобіля та державний реєстраційний номерний знак, та неможливо однозначно встановити чи перебував автомобіль, який рухався у вказаний час у вказаному місці без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби під керуванням позивача чи іншої особи.

Щодо вказаного скаржник зазначає, що на відеозапису з камер спостереження вбачається, що транспортний засіб OPEL MOVANO, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухається без ввімкненого світла фар у темну пору доби. Дата та час даного правопорушення повністю збігається з датою та часом, вказаними відповідачем у постанові АР № 883888.

В порушення принципу повноти судового розгляду, суд не з`ясував об`єктивно та достеменно усі обставини справи.

Зазначає, що маючи інформацію про наявність певного доказу, який може підтвердити або спростувати певні обставини, що підлягають встановленню по справі, та маючи можливість дослідити такі докази (оскільки вони надані до матеріалів відповідної судової справи), суд, з метою забезпечення всебічності та об`єктивності розгляду справи та встановлення дійсних обставин справи, повинен був розглянути ці докази, які в цьому випадку містив відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського та мав пряме відношення до встановлення дійсних обставин даної справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Позивач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 30 липня 2019 року поліцейським взводу №1 батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Давидовим Т.Г. винесено постанову серії АР №883888 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 30 липня 2019 року о 20 год. 43 хв. керував транспортним засобом OPEL MOVANO, державний номерний знак НОМЕР_1 , в Дніпропетровській області, смт. Кринички, на а/д М-04, 152 км, без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п. 19.1 «а» Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - ПДР).

На підставі вказаного, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено обов`язок водія у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги увімкнути на транспортному засобі, що рухається, фари ближнього (дальнього) світла. При цьому вказана норма не містить застережень з якого часу водій повинен увімкнути світловий пристрій, а лише визначає заборону руху без ввімкнення ближнього або дальнього світла, що дає підстави дійти до висновку про необхідність увімкнути світловий пристрій до початку такого руху;

- відповідачем разом із відзивом на адміністративний позов подано до суду DVD-R диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції. При дослідження даного відеозапису не можливо ідентифікувати марку автомобіля та державний реєстраційний номерний знак та неможливо однозначно встановити чи перебував автомобіль, який рухався у вказаний час у вказаному місці без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби під керуванням позивача чи іншої особи;

- одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 19.1 «а» ПДР на всіх механічних транспортних засобах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом встановлено, що надані третьою особою до суду першої інстанції відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського не дозволяють однозначно встановити, що саме позивач порушив вимоги п. 19.1 «а» ПДР.

Отже, вказані відеозаписи не містить інформації про обставини, які мають значення для справи, тобто не свідчать про вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем.

З огляду на це, оскаржена постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.121 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази на обґрунтування оскаржуваної постанови в матеріалах справи відсутні.

Отже, скаржником у встановлений законом спосіб не доведено правомірність прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23.09.2019 р. у справі №176/1962/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко