Справа № 520/8972/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 р.Справа № 520/8972/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Синюшко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/8972/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 02.05.2019 року № 435 про накладання дисциплінарного стягнення на старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія відділення № 2 взводу № 3 роти № 1 батальйон конвойної служби ГУНП в Харківській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 14.05.2019 року № 136 о/с, про звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія відділення № 2 взводу № 3 роти № 1 батальйон конвойної служби ГУНП в Харківській області; поновити, ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді поліцейського-водія відділення № 2 взводу № 3 роти № 1 батальйон конвойної служби ГУНП в Харківській області з 14.05.2019 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.05.2019 року по дату ухвалення рішення судом за позовом.

03.10.2019 року до Харківського окружного адміністративного суду від представника Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року клопотання представника відповідача задоволено. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та призначити справу до розгляду в іншому складі суду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні позивач просив ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав, визначених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну, обґрунтовану та прийняту за результатами комплексного і всебічного дослідження обставин та матеріалів справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 03.10.2019 року відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про застосування строків позовної давності та залишення позовної заяви без розгляду, в якому зазначено, що позивач звернувся з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення від 02.05.2019 року та про звільнення зі служби в поліції від 14.05.2019 року і поновлення на роботі, а позовна заява ним подана до суду 03.09.2019 року, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду у справах щодо проходження та звільнення з публічної служби.

З пояснень позивача стосовно позовної давності вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.07.2019 року по адміністративній справі № 639/2537/19 (провадження № 2-а/639/149/19) позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Телятника В.М. задоволено. Визнано протиправними та незаконними дії інспектора 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Телятника В.М. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1076152 від 17.04.2019 року, прийняту інспектором 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Телятником В.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито. Рішення суду від 17.07.2019 року набрало чинності 29.07.2019 року та відповідачем не оскаржувалось. Також зазначив, що згідно постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.08.2019 року провадження по адміністративній справі № 639/2669/19 (провадження № 3/639/1768/19) відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Позивачем зазначено, що оскільки в Жовтневому районному суді м. Харкова впродовж тривалого часу здійснювався розгляд зазначених вище адміністративних справ, він не мав можливості у місячний строк, відповідно до приписів ч. 5 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана після закінчення строків, установлених законом.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Слід зазначити, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21.10.2010 року у справі «Дія-97» проти України» (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).

Поважними ж причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що визначений положеннями ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк на звернення до суду з вказаним адміністративним позовом не пропущений, а також зазначено про вжиття всіх можливих дій щодо звернення до суду з вказаним позовом.

Представником відповідача зазначені аналогічні доводи та обґрунтування, які наводились у відзиві на апеляційну скаргу стосовно позовної давності.

Колегія суддів вважає вказані доводи позивача необґрунтованими та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника ГУ Національної поліції в Харківській області від 02.05.2019 року № 435 на старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія відділення № 2 взводу № 3 роти № 1 батальйон конвойної служби ГУНП в Харківській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Вказане дисциплінарне стягнення накладено за результатами проведеного службового розслідування внаслідок того, що 17.04.2019 року о 17 год. 50 хв., інспектором 2 батальйону 1 роти УПП в Харківській області лейтенанта поліції Телятником В.М. винесено постанову серії ЕАВ № 1076152 від 17.04.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що позивач 17.04.2019 року, керуючи автомобілем FORDFT-M2, державний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху України. Крім того, ОСОБА_1 17.04.2019 року керував службовим конвойним автомобілем FORDFT-M2, державний номер НОМЕР_1 , який належить Головному управління Національної поліції України в Харківській області, з ввімкнутими проблисковими маячками в напрямку Харківського слідчого ізолятора № 27, перевозив осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі. Також, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, що 14.04.2019 року по вул. Полтавський шлях, 99 м. Харкові водій ОСОБА_1 керував автомобілем FORD FT-M2, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, почервоніння обличчя, сповільнена хода. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Наказ від 02.05.2019 року № 435 був реалізований шляхом видання наказу від 14.05.2019 року № 136 о/с, про звільнення позивача зі служби в поліції.

З наказом від 14.05.2019 року № 136 о/с позивач ознайомлений 14.05.2019 року (а.с. 50).

В матеріалах справи відсутні докази про ознайомлення позивача з наказом від 02.05.2019 року № 435.

Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У свою чергу, ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного Статуту ОВС, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Частиною 1 статті 20 Дисциплінарного Статуту ОВС визначено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за змістом ч. 3 та ч. 4 зазначеної статті, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вагомим аспектом при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності з боку позивача факту пропуску строку звернення до суду є специфіка даних спірних правовідносин - щодо проходження публічної служби, встановлення обставин, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

У свою чергу, аналіз зазначеного у спірних правовідносинах, повинен бути здійсненим з урахуванням приписів Дисциплінарного статуту ОВС та норм ч. 4 та ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» визначено, що громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видач: трудової книжки.

Таким чином, у разі, коли особа рядового та начальницького складу ОВС при оскарженні рішень, що стосуються проходження її публічної служби, бажає скористатись правом, передбаченим Дисциплінарним Статутом ОВС задля розповсюдження на неї строків, унормованих ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідні дії повинні бути нею вчинені до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України.

В іншому ж разі, оскарження таких рішень, що передбачено Дисциплінарним Статутом ОВС, до суду, повинно бути здійснено із додержанням строків, встановлених ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, враховуючи, що наказ від 02.05.2019 року № 435 став підставою для видання наказу від 14.05.2019 року № 136 о/с, з яким позивач ознайомлений 14.05.2019 року, колегія суддів зазначає, що початком відліку строку звернення до суду за оскарженням вказаних наказів є, враховуючи ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України, - 15.05.2019 року.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом є складовою права на судовий захист, що передбачено ст. 55 Конституції України. Це право є диспозитивним правом у адміністративному процесі.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

При вирішенні справи судом враховано, що початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Позивач вказував, що зміг звернутись до суду лише у вересні 2019 року за оскарженням спірних наказів, оскільки раніше був позбавлений такої можливості через тривалий розгляд відповідним місцевим судом справ про адміністративні правопорушення, за наявності яких його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та, в подальшому, звільнено з лав поліції.

Так, 17.07.2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова ухвалив рішення по справі № 639/2537/19 за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 1 роти УПП в Харківській області лейтенанта поліції Телятника В.М. про скасування постанови серії ЕАВ № 1076152 від 17.04.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн., яким скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1076152 від 17.04.2019 року, прийняту інспектором 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Телятником В.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.

Крім того, 15.08.2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова прийняв постанову у справі № 639/2669/19 за наслідками розгляду адміністративного матеріалу у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, старшого сержанта поліції батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області за ч. 1 ст. 130 КУпАП., якою закрив провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Вказані рішення позивач отримав наприкінці серпня 2019 року, ними обґрунтовував незаконність спірних наказів та звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.

Аналізуючи встановлені судом обставини, колегія суддів зазначає, що незгода позивача з постановою про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та протоколом за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як передумовами винесення спірних наказів, ніяким чином не заважала позивачу звернутись вчасно до суду за їх оскарженням у строк, встановлений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, вказана незгода позивача не позбавляла його в рамках відповідної справи заявити клопотання про зупинення провадження до набрання законної сили рішеннями Жовтневого районного суду м. Харкова.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зупиняє провадження у справі в разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання.

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані і рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналізуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Законодавче обмеження строку оскарження, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів, підсумовуючи вищевказане та враховуючи, що клопотання про залишення позову без розгляду подане представником відповідача у строк, встановлений ч. 2 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги, що розглядом справи встановлено факт пропуску позивачем строків звернення до суду та, зазначаючи що, в силу п. 1 ч. 2 ст. 183 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено постановлення за результатами підготовчого провадження ухвали про залишення позову без розгляду, погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення клопотання представника відповідача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано залишив без розгляду адміністративний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі № 520/8972/19 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі № 520/8972/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)В.В. Старостін
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 13.12.2019 року