Справа № 420/7243/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7243/19
УХВАЛА

12 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Управління Служби безпеки України в Миколаївській області, третя особа - Головне управління ДФС у Миколаївській області, про скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Служби безпеки України в Миколаївській області «Про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці»; зобов`язати Управління Служби безпеки України в Миколаївській області відновити ОСОБА_1 допуск до державної таємниці.

Ухвалою від 12.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління ДФС у Миколаївській області.

12.12.2019 до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони ДФС України та її посадовим особам вчиняти дії, направлені на припинення трудових правовідносин, у т.ч. складання проекту наказу або наказу про звільнення начальника ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 ; зупинення дії розпорядження Управління СБ в Миколаївській області від 30.09.2019 № 104д «Про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці».

В обґрунтування заяви зазначено, що 10.12.2019 позивачем було отримано доручення № 450/99-99-01-25д від 09.12.2019, згідно якого позивачу згідно з ст. ст. 23, 26 Закону України «Про державну таємницю» було доручено розглянути питання щодо переведення його на іншу посаду державної служби, яка не пов`язана з державною таємницею (зокрема, перший заступник начальника ГУ ДФС (за строковим договором) - на період тимчасової відсутності основного працівника у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до 27.10.2020; заступник начальника ГУ ДФС) та подати відповідну заяву. Термін дії виконання вказаного доручення - 11.12.2019. В п.2.2 доручення зазначено, що в разі відмови виконати доручення, Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом ДФС доручено підготувати проект наказу про звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України та ст. ст. 23, 26 Закону України «Про державну таємницю».

Вищезазначене доручення складено на підставі доповідної записки Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом ДФС № 1382/99-99-04-02-18 від 28.11.2019 та доповідної записки Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації № 1261/99-99-02-01-18 від 26.11.2019, зміст яких є аналогічним змісту Доручення.

На думку позивача, в разі його звільнення із займаної посади начальника ГУ ДФС у Миколаївській області виконати рішення по даному спору буде неможливо та порушені права позивача поновлені не будуть.

Також відповідно до постанови КМУ № 1200 від 18.12.2019 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізовано Державну фіскальну службу шляхом поділу. В результаті реорганізації ГУ ДФС у Миколаївській області подальший процес поновлення позивача на посаді буде значено ускладнено.

Дослідивши матеріали справи в частині заявленого клопотання, суд дійшов висновку про наявність підстав для його часткового задоволення.

Відповідно до ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2003р від 30.01.2003 зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 2 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

З аналізу ст. 150 КАС України можна зробити висновок, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення по справі.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Згідно роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ДФС України від 03.03.2018 № 401-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначений на посаду начальника ГУ ДФС у Миколаївській області.

Листом від 04.10.2019 № К/497/14-29-02-09 ГУ ДФС у Миколаївській області повідомило позивача про те, що відповідно до Порядку організації забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 № 939 та листа УСБУ в Миколаївській області від 30.09.2019 № 64/93-8843дск (вз № 171дск від 04.10.2019) «Про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці» розпорядженням УСБУ в Миколаївській області позивачу скасовано допуск до державної таємниці.

10.12.2019 ОСОБА_1 отримано доручення ДФС України № 450/99-99-01-25д від 09.12.2019, згідно якого позивачу згідно з ст. ст. 23, 26 Закону України «Про державну таємницю» було доручено розглянути питання щодо переведення його на іншу посаду державної служби, яка не пов`язана з державною таємницею (зокрема, перший заступник начальника ГУ ДФС (за строковим договором) - на період тимчасової відсутності основного працівника у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до 27.10.2020; заступник начальника ГУ ДФС) та подати відповідну заяву. Термін дії виконання вказаного доручення - 11.12.2019. В п.2.2 доручення зазначено, що в разі відмови виконати доручення, Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом ДФС доручено підготувати проект наказу про звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України та ст. ст. 23, 26 Закону України «Про державну таємницю».

Вищезазначене доручення складено на підставі доповідної записки Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом ДФС № 1382/99-99-04-02-18 від 28.11.2019 та доповідної записки Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації № 1261/99-99-02-01-18 від 26.11.2019, зміст яких є аналогічним змісту Доручення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що правомірність оскаржуваного розпорядження підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, а застосування наслідків останнього у вигляді переведення на іншу посаду або звільнення призведе до порушення прав та законних інтересів позивача, тому є підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ДФС України вчиняти відповідні дії.

Забезпечення такого позову в заявлений позивачем спосіб шляхом зупинення дії розпорядження Управління СБ в Миколаївській області від 30.09.2019 № 104д «Про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці» не відповідає завданню адміністративного судочинства, оскільки не усуває ускладнень виконання рішення суду по суті спору, загрози його невиконання чи перешкоди у такому виконанні, рівно як і не сприяє ефективному захисту або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, забезпечивши позов шляхом зупинення дії оскаржуваного розпорядження, суд фактично ухвалить рішення без розгляду справи по суті, оскільки завчасно надасть оцінку правомірності та законності оскаржуваному розпорядженню, яке буде предметом спору, що не відповідає меті застосування інституту забезпечення позову та завданню адміністративного судочинства.

Крім того, зупинення оскаржуваного розпорядження відновить позивачу допуск до державної таємниці, що підмінить процедуру, віднесену до компетенції спеціально уповноваженого державного органу у сфері забезпечення охорони державної таємниці, яким є Служба безпеки України. Тим більше, що підстави, які покладені в основу скасування допуску позивача до державної таємниці наразі суду невідомі, підлягають встановленню та становитимуть об`єкт оцінки судом у межах цього спору.

У зв`язку із цим, заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення оскаржуваного розпорядження задоволенню не підлягає.

Водночас, невжиття заходів задля попередження звільнення позивача, ймовірність якого перебуває у прямому зв`язку із існуванням оскаржуваного розпорядження, очевидно може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про державну таємницю» громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Більш того, захищене в судовому порядку порушене право позивача (інтерес) у вигляді поновлення допуску до державної таємниці взагалі може бути знівельовано наслідками застосування ДФС України заходів реагування на його скасування у вигляді звільнення. Потенційний розвиток подій в такому напрямку для позивача цілком ймовірний та вбачається з доручення ДФС України № 450/99-99-01-25д від 09.12.2019, а тому дозволяє цілком обґрунтовано припускати необхідність вжиття заходів забезпечення позову в зазначений спосіб.

Вирішуючи поставлене перед судом процесуальне питання, суд враховує, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також суд враховує, що навіть у разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом по суті заявлених позовних вимог на користь позивача, останньому необхідно буде докласти значних зусиль для повернення працевлаштованого стану, у випадку застосування наслідків позбавлення допуску до державної таємниці у вигляді звільнення з посади.

Крім того, суд зазначає, що заходи забезпечення позову, які запроваджують певні обмеження не є постійними, а мають тимчасовий характер, при цьому сторони не позбавлені права звертатися до суду з клопотання про зміну заходів забезпечення позову або їх скасування.

Поряд із цим, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд не дає оцінки оскаржуваному розпорядженню: не оцінює ґрунтовність та підставність обставин його прийняття та покладене в його основу правове обґрунтування, не перевіряє його на відповідність критеріям, закріпленими у ст. 2 КАС України.

Суд також не оминає увагою зворотній бік такого способу забезпечення позову, зокрема наявність або відсутність потенційної загрози виконання ОСОБА_1 службових обов`язків за посадою до вирішення питання правомірності позбавлення його допуску до державної таємниці.

Відтак, незалежно від результатів вирішення цього спору, вжиття заходів даного адміністративного позову щодо забезпечення працевлаштування позивача не в змозі завдати істотної шкоди, тоді як звільнення позивача безумовно завдає більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У випадку встановлення в ході судового процесу безпідставності позбавлення позивача допуску до державної таємниці, пов`язане із даною обставиною звільнення позивача становитиме суттєве порушення прав та інтересів позивача, яке фактично буде поширюватися на гарантовані Конституцією України права, що обумовлені адміністративними процедурами.

В контексті наведеного суд вважає заявлений в цій частині позивачем захід забезпечення даного позову співмірним позовним вимогам, і за встановлених судом обставин дієвим та ефективним заходом забезпечення, у зв`язку із чим вважає, що клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного з метою запобігання настання для позивача негативних наслідків, з урахуванням дотримання балансу процесуальних прав та обов`язків сторін, підлягає частковому задоволенню.

Одночасно звернути увагу, що суд відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 149 КАС України може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку невиконання ухвали про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ДФС України до вирішення справи по суті вчиняти дії відносно ОСОБА_1 , який обіймає посаду начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області, щодо переведення його на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнення у зв`язку із скасуванням ОСОБА_1 допуску до державної таємниці розпорядженням Управління Служби безпеки України в Миколаївській області від 30.09.2019 № 104д.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги.

Суддя І.В. Завальнюк