Справа № 824/875/19-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/875/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анасімов О.В.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

12 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року (повний текст виготовлено 20.09.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (далі УДМС України в Чернівецькій області), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.05.2019 року б/н про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано рішення УДМС України в Чернівецькій області б/н від 30.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зокрема зазначено, що пояснення стосовно підробки документів, відбиралися у позивача в рамках розгляду кримінальної справи №727/9032/16-к та в подальшому були взяті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо скасування дозволу на імміграцію, а тому, на переконання відповідача, не було потреби повторно відбирати у ОСОБА_1 пояснення з одного і того ж питання.

Також скаржник вважає, що спірним рішенням не порушено права та інтереси неповнолітньої дитини позивача, оскільки останній не позбавлений можливості повторно звернутись до міграційної служби із відповідною заявою та отримати документи, яким йому буде надано право на законних підставах перебувати на території України.

11 листопада 2019 року від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 є громадянином Республіки Азербайджан.

4.10.2011 позивач, перебуваючи на території України, уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_2 (прізвище після укладення шлюбу-ОСОБА_2), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського Управління юстиції серії НОМЕР_4.

У шлюбі, в позивача та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_4 (свідоцтво про народження від 13.04.2012 Серія НОМЕР_1 ).

01.04.2016 ОСОБА_1 звернувся до УДМС України в Чернівецькій області із заявою та доданими необхідними документами про надання йому дозволу на імміграцію в Україні на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію".

23.05.2016 позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну. 31.05.2016 року позивач документований посвідкою на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 .

19.12.2017 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/11312/17).

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі №727/9032/16-к, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. 00 коп. Кримінальне провадження щодо позивача відкрито щодо факту підробки дата-штампу в паспортному документі серія/номер Р4100614, виданого на ім`я ОСОБА_1 МВС Азербайджану 19.08.2010.

24.05.2019 Управлінням превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області складено обґрунтоване звернення до УДМС України у Чернівецькій області № 1700/123/20/01-2019 про скасування дозволу на імміграцію (про скасування посвідки на постійне проживання в Україні) громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), згідно якого, посилаючись на норми частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та враховуючи, що дії ОСОБА_1 становлять загрозу громадському порядку в Україні, рекомендовано прийняти рішення щодо скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 .

30.05.2019 відповідачем винесено рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 23.05.2016 року. Окрім цього, вказаним рішенням, на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне місце проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, також скасовано посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 , виданої 31.05.2016 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення прийняте відповідачем непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

У статті 10 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" наведено наступні визначення:

-іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

-посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

У статті 11 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III зазначено, що у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

-імміграція-це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

-іммігрант-іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

За правилами ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Дозвіл на імміграцію може бути скасовано зокрема, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України. (ст.12 Закону №2491-III).

У статті 13 Закону України "Про імміграцію" зазначено, що вилучення посвідки на постійне проживання, виїзд і видворення за межі України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі Порядок №1983)

Згідно п.п. 21-22 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Окрім цього, відповідно до пункту 23 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення орган Державної міграційної служби зобов`язаний запросити для надання пояснень іммігранта стосовно обставин, які містяться в поданні щодо скасування дозволу на імміграцію.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 321 передбачено, що посвідка на постійне місце проживання скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Як вбачається з матеріалів справи, підставою прийняття оскаржуваного рішення слугувало звернення Управлінням превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області до Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області № 700/123/20/01-2019 від 24.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію (про скасування посвідки на постійне проживання в Україні) громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Зокрема, у вказаному зверненні констатовано, що дії позивача становлять загрозу громадському порядку в Україні, а тому, посилаючись на норми частини 1 статті 12 Закону № 2491-III, Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області вважає за доцільне прийняти рішення щодо скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 .

При цьому, правовою підставою для скасування рішення зазначено пункт 1 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III, а саме-те, що дозвіл на імміграцію надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Така позиція обґрунтована наявністю вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі № 727/9032/16-к, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. 00 коп.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 відкрито по факту використання в паспортному документі серія/номер Р4100614 виданого на ім`я ОСОБА_1 МВС Азербайджану 19.08.2010 року, підробленого дата-штампу.

Згідно змісту наведеного вироку: " ОСОБА_1 в період з 11.08.2012 року по 22.10.2016 року використовував завідомо підроблений документ, а саме-паспорт громадянина Азербайджану за серійним номером НОМЕР_3 від 19.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 на сторінці 29 якого містяться відбитки штампу "Зернове 0492" від 10.08.2012 року та "Зернове 054" від 09.08.2012 року, які згідно висновку експерта № 1937-К від 31.10.2016 року нанесені не кліше штампу "Зернове 049" та "Зернове 054", а іншим кліше".

Згідно частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, диспозиція вищенаведеної правової норми прямо вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Так, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі № 727/9032/16-к встановлено факт використання позивачем паспорту громадянина Азербайджану за серійним номером НОМЕР_3 від 19.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 на сторінці 29 якого містяться відбитки штампу "Зернове 049" від 10.08.2012 року та "Зернове 054" від 09.08.2012 року, які є підробленими.

Зазначені відмітки підтверджують факт перетину державного кордону України, а оскільки позивач у справі є іноземцем, то відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року, №150, мав право перебувати на території України не більше як 90 днів.

Відбитками штампу "Зернове 049" від 10.08.2012 року та "Зернове 054" від 09.08.2012 року підтверджувався виїзд ОСОБА_1 за межі території України, який останній здійснював не рідше одного разу на 90 днів ( підтверджується у відмітках, наявних у копії паспорту), тим самим породжуючи собі нове право на перебування в Україні до 90 днів.

У паспорті громадянина Азербайджану за серійним номером НОМЕР_3 від 19.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 , наявні і інші штампи (в тому числі проставлені після серпня 2012 року), які підтверджують перетин позивачем кордону України, однак претензій щодо їх законності у відповідача немає.

Отже, підсумовуючи зазначене, у серпні 2012 року, позивач не виїжджав за межі території України, а з метою уникнення відповідальності за порушення міграційного законодавства, в частині строків перебування іноземців, використав підроблені штампи, які посвідчують факт перетину ним кордону.

Матеріали справи, не містять доказів, про вчинення ОСОБА_1 інших злочинів або адміністративних правопорушень на території України. Не надано таких відповідачем і до суду апеляційної інстанції.

Пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону №2491-III передбачена можливість позбавлення дозволу на імміграцію якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Водночас, згідно статті 9 Закону № 491-III для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону).

Як слідує з матеріалів справи, позивач отримав дозвіл на імміграцію як особа, що перебуває у шлюбі понад два роки з громадянкою України (пункт 1 частини 3 статті 4 Закону №2491-ІІІ). При цьому такий дозвіл був отриманий 23.05.2016 року, тобто через 4 роки після вчинення ним злочину.

Наявність судимості у позивача за вчинення злочину невеликої тяжкості, за який призначено покарання у вигляді штрафу не є беззаперечною підставою вважати, що його дії становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а також, що таке скасування є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Слід також зазначити, що за норми п.2 ч.1 ст.12 Закону № 2491-ІІІ судимість, здобута на підставі кримінального законодавства України може бути підставою для скасування дозволу лише у разі засудження іммігранта в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року.

Колегія суддів звертає увагу, що подані ОСОБА_1 документи для отримання дозволу на імміграцію відповідали дійсності, зокрема паспорт громадянина Азербайджану за серійним номером НОМЕР_3 від 19.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 виданий уповноваженим на те органом та документував особу позивача, а тому його не можна вважати підробленим документом в розумінні Закону №2491-ІІІ, свідоцтво про шлюб посвідчувало справжній, а не фіктивний шлюб, інші подані документи також відповідали критерію достовірності.

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі №727/9032/16-к встановлено лише факт підробки певних відомостей в паспорті громадянина Азербайджану, однак даним вироком не встановлено факту використання позивачем підробленого паспорту як документа в цілому, що також не спростовувано відповідачем.

Варто звернути увагу, що під час надання дозволу на імміграцію 23.05.2016 (через чотири роки після притягнення до кримінальної відповідальності) відомості про судимість позивача не враховувались.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, з 08.08.2019 року позивач офіційно працевлаштований і негативні характеристики з місця роботи щодо нього не надавалися.

Також, відповідач мав можливість, застосовуючи обов`язкові до нього положення пункту 23 Порядку №1983 ДМС при прийнятті оскаржуваного рішення запросити для надання пояснень позивача стосовно обставин, які містяться в поданні щодо скасування дозволу на імміграцію та відповідно прийняти обгрунтоване рішення, із врахуванням інтересів позивача.

Однак свій обов`язок в цій частині УДМС не виконало, чим порушило положення пункту 23 Порядку №1983 та пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України.

Окрім цього, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано тієї обставини, що позивач є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що позивач приймає активну участь у вихованні та утриманні малолітньої дочки, що також підтверджується заявою колишньої дружини позивача ОСОБА_2 та витягами з карткового рахунку позивача стосовного розрахункових операцій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, скасування дозволу позивачу на імміграцію, як наслідком слугуватиме розлученню позивача з дитиною.

Згідно пункту 1 статті 8 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-XII від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання, а відповідно до пункту 1 статті 9 цієї ж Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 21.06.1988 року, у справі "Боррехаб проти Нідерландів", яке в силу положень 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, висвітлив правову позицію щодо захисту права на "сімейне життя" у випадку депортації іноземця з території держави-учасниці Конвенції. Так, позиція Суду ґрунтувалася на тому, що відмова у видачі особі нової посвідки на проживання і подальша депортація із країни призведуть до розриву сімейних зв`язків між батьком та його неповнолітньою донькою. У наведеній справі, Суд прийшов до висновку, що в такому випадку має місце порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року №ETS N005 (право на повагу до приватного і сімейного життя).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення прийняте відповідачем непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 820/2262/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності спірного рішення, оскільки не надано переконливих доказів, які покладені в його основу.

Також, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки не містить жодної оцінки владним суб`єктом співрозмірності балансу між приватним інтересом іноземця на продовження перебування в Україні та публічним інтересом Держави у контексті змісту ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки скасування позивачу дозволу на імміграцію тягне негативні наслідки у зв`язку з необхідністю виїхати з місця, де вона тривалий час проживала.

Ст. 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 78, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 грудня 2019 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.