Справа № 1.380.2019.003727
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11451/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.003727 (головуючий суддя Клименко О.М., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії начальника Головного управління Держпраці у Львівській області та зобов`язати начальника Головного управління Держпраці у Львівській області видати наказ про надання чергової відпустки ОСОБА_1 за 2019 рік та невикористаних частин відпусток за період 2017-2018 років у липні 2019 року згідно затвердженого графіку відпусток на 2019 рік.

Рішенням від 25 вересня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Визнав протиправною відмову Головного управління Держпраці у Львівській області щодо ненадання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки та частини невикористаних щорічних основних відпусток за період 2017-2018 років з 22.07.2019 року терміном 59 календарних днів згідно його заяви від 01.07.2019 року.

Зобов`язав начальника Головного управління Держпраці у Львівській області за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.07.2019 року видати наказ про надання чергової відпустки ОСОБА_1 за 2019 рік та невикористаних частин відпусток за період 2017-2018 років.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області на користь ОСОБА_1 384,20 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції не є законним та обґрунтованим через допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що наказом №188-ОД від 21.12.2018 затверджений графік відпусток працівників Управління на 2019 р., відповідно до якого ОСОБА_1 встановлено період надання відпустки - третя декада липня, друга декада вересня 2019.

07.06.2019 шляхом надіслання письмового повідомлення на електронну адресу ОСОБА_1 відповідач повідомив останнього про те, що у нього згідно графіку запланована відпустка у третій декаді липня.

01.07.2019 ОСОБА_1 подав заяву на ім`я першого заступника начальника Управління Грицак О.О. щодо надання йому щорічної основної відпустки та невикористаних частин щорічних основних відпусток за період 2017-2018 рр. з 22.07.2019.

04.07.2019 вказана заява на відпустку не була погоджена першим заступником начальника Управління Грицак О.О., оскільки ОСОБА_1 не виконав на момент її подання свої безпосередні обов`язки, не здав сформовані належним чином єдині справи за друге півріччя 2018 року, за перше півріччя 2019 та за актами про неможливість проведення інспекційного відвідування за 2018-2019 рр., де інспекційні відвідування не проведені.

Пункт 1.3 наказу Головного управління від 23.01.2019 року № 11 -ОД ,,Про забезпечення дотримання Порядку формування єдиної справи розпорядчих документів, що приймаються управлінням під час здійснення заходу державного нагляду у сфері господарської діяльності" містить зобов`язання головним державним інспекторам, інспекторам праці в ході здійснення заходів державного нагляду (контролю) забезпечити долучення до єдиної справи належним чином завірених копій документів, що містять інформацію стосовно предмету здійснення заходу державного контролю, підтверджують факт наявності порушень вимог законодавства (у випадках їх наявності) та матеріалів, зафіксованих засобами аудіо-, фото-, відеотехніки (у разі фіксування заходу контролю засобами аудіотехніки, фототехніки, відеотехніки)

Пунктом 1.5 наказу № 11-ОД передбачено управлінню з питань праці в межах компетенції забезпечити передачу до відділу організаційно-аналітичного забезпечення матеріалів заходів державного нагляду (контролю) не пізніше двох робочих днів з дня завершення вказаних заходів.

Під час ухвалення рішення суд першої інстанції керувався тим, що заява ОСОБА_1 про надання йому щорічної основної відпустки та невикористаних частин щорічних основних відпусток за період 2017-2018 років з 22.07.2019 подана ним 01.07.2019, коли працівник перебував на роботі.

Відповідач акцентує увагу суду апеляційної інстанції на тому, що Управління не могло надати ОСОБА_1 відпустку з 22.07.2019, оскільки з 08.07.2019 ОСОБА_1 повідомив відповідача, що перебуває на листку тимчасової непрацездатності, де перебував до 23.09.2019.

23.08.2019, відповідно до вимог п.11 ст.10 Закону України ,,Про відпустки", Головне управління Держпраці у Львівській області надіслало письмове повідомлення на електронну адресу ОСОБА_1 про те, що у нього згідно графіку запланована відпустка у другій декаді вересня 2019.

25.09.2019 і 26.09.2019 ОСОБА_1 , після виходу з листка тимчасової непрацездатності, подав заяви на ім`я начальника Управління щодо надання йому щорічної основної відпустки, невикористаної частини щорічної основної відпустки за період 2017-2018 роки, додаткової відпустки за період 2017-2019 роки терміном 59 календарні дні.

Наказами начальника ГУ Держпраці у Львівській області №455-в від 25.09.2019 та №479-в від 08.10.2019 ОСОБА_1 надана відпустка загальною тривалістю 59 календарні дні.

За таких обставин, відповідач вважає, що Управління, дотримуючись вимог п.1 ч.2 ст. 80 КЗпП України, п.1 ч.2 ст. 11 Закону України ,,Про відпустки", не мало законних підстав для надання ОСОБА_1 відпустки з 22.07.2019 під час його перебування на листку тимчасової непрацездатності.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому подав клопотання про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення повністю з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що наказом Головного управління Держпраці у Львівській області №254-к від 14 червня 2017 року ОСОБА_1 з 15 червня 2017 року призначений на посаду головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Львівській області, строково, на час відсутності основного працівника, який перебував у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_2 до дня її фактичного виходу на роботу.

Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області №68-к від 23 лютого 2018 року ОСОБА_1 , головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Львівській області, переведений з 23 лютого 2018 року на вакантну посаду головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Львівській області.

31.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової О.О. із заявою про надання усіх невикористаних частин щорічних основних відпусток за період 2017-2018 років з 12.06.2019 року у зв`язку з тим, що вони не включені в графік відпусток за 2019 рік.

За результатами розгляду вказаної заяви позивачу не погоджено у наданні відпустки, підстава згідно резолюції ,,Не за графіком".

01.07.2019 року ОСОБА_1 подав на ім`я першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Грицака О.О. письмову заяву про надання щорічної основної відпустки та частини невикористаних щорічних основних відпусток за період 2017-2018 років з 22.07.2019 року терміном 59 календарних днів.

За результатами розгляду вказаної заяви позивачу не погоджено у наданні відпустки, підстави: ,,Не здано сформовані належним чином єдині справи за ІІ півріччя 2018 року, за І півріччя 2019 року та за актом про неможливість проведення ІВ за 2018 і 2019 роки де ІВ проведено"- резолюція від 02.07.2019 року; ,,Згідно з графіком 30 к.д. відкрито дисциплінарне провадження відповідно до наказу ГУ Держпраці від 19.04.2019 року № 185-к" - резолюція від 04.07.2019 року.

Не погоджуючись із вказаною відмовою у наданні відпустки, вважаючи такі дії відповідача порушенням його права на відпочинок, гарантованого статтею 45 Конституції України, нормами статей 7, 57-59 Закону України ,,Про державну службу", Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 270, статтею 9 Конвенції МОП ,,Про оплачувані відпустки" №132 та ст. ст. 10, 11, 12 Закону України ,,Про відпустки", позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Суд першої інстанції також зазначив, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності непогодження відповідачем заяви позивача від 01.07.2019 року про надання щорічної основної відпустки та частини невикористаних щорічних основних відпусток за період 2017-2018 років з 22.07.2019 року терміном 59 календарних днів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмовивши позивачу у наданні щорічної основної відпустки та частини невикористаних щорічних основних відпусток за період 2017-2018 років з 22.07.2019 року терміном 59 календарних днів, відповідач вчинив протиправну бездіяльність, яка призвела до порушення права позивача на відпочинок (надання щорічної відпустки), яке гарантоване ст.ст. 56, 59 Закону України ,,Про державну службу", ст. 79 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 12 Закону України ,, Про відпустки" та ст. 45 Конституції України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII ,,Про державну службу" передбачено, що державний службовець має право на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Згідно з статтею 57 Закону № 889-VIII державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

За змістом ч. 1 ст. 58 Закону № 889-VIII за кожний рік державної служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів. Порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 59 Закону № 889-VIII передбачає, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Відповідно до ст. 74 Кодексу законів про працю (КЗпП) України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 79 КЗпП України визначено, що щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації (ч.1).

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку (ч.3).

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (ч.4).

Згідно з приписами ст.10 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР ,,Про відпустки" щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року (ч.4).

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку (ч.10).

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 права на щорічні оплачувані основну та додаткові відпустки.

Однак, при цьому колегія суддів визнає помилковими висновки суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 щорічної основної та частини невикористаних щорічних основних відпусток.

Так, згідно графіку відпусток на 2019 рік, затвердженого наказом №188-ОД від 21.12.2018, ОСОБА_1 встановлено період надання відпустки - третя декада липня, друга декада вересня 2019 (а.с.10).

07.06.2019 відповідач надіслав на електронну адресу ОСОБА_1 письмове повідомлення про те, що у нього згідно графіку запланована відпустка у третій декаді липня. Даний факт позивачем не спростовується.

Таким чином, відповідач дотримався вимог ч.4 ст. 79 КЗпП України в частині письмового повідомлення працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Наведене свідчить, що поряд із правами, зокрема, правом на щорічні оплачувані відпустки, державний службовець зобов`язний сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки.

Оскільки ОСОБА_1 не здав сформовані належним чином єдині справи за ІІ півріччя 2018 року, за І півріччя 2019 року та за актом про неможливість проведення ІВ (інспекційні відвідування) за 2018 і 2019 роки де ІВ проведено, перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Грицак О.О. 04 липня 2019 року не погодив заяву позивача про надання щорічної основної відпустки та частину невикористаних щорічних основних відпусток ( а.с. 9).

Згідно листків непрацездатності ОСОБА_1 з 08 липня 2019 року до 23 вересня 2019 року перебував в стані тимчасової непрацездатності.

В силу вимог п.1 ч.2 ст. 11 Закону № 504/96-ВР щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Відповідно до доданих до апеляційної скарги копій наказів ГУ Держпраці у Львівській області за № 455-в від 25 вересня 2019 року та № 479-в від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 на підставі його заяв від 25.09.2019 та від 26.09.2019 надана частина невикористаної щорічної основної відпустки та невикористана щорічна додаткова відпустка загальною тривалістю 59 календарних днів.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності порушення права ОСОБА_1 на щорічні оплачувані відпустки, оскільки відпустка загальної тривалістю 59 календарних днів (саме таку тривалість позивач вказував в заяві від 01.07.2019) була йому надана з 30.09.2019.

Перенесення відпустки відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 з 08 липня 2019 року до 23 вересня 2019 року, що підтверджується листками непрацездатності.

Колегія суддів апеляційного суду проаналізувала норми Закону України ,,Про державну службу", Кодексу законів про працю України, Закону України ,, Про відпустки", які регулюють підстави та порядок надання відпусток та встановила, що вони не містять конкретного терміну прийняття наказу про надання відпустки.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що порушення права позивача на щорічну відпустку могло мати місце у випадку відсутності станом на 21 липня 2019 року наказу ГУ Держпраці у Львівській області про надання ОСОБА_1 щорічної відпустки.

Однак, станом на 21 липня 2019 року відповідач був позбавлений можливості видати такий наказ у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 в стані тимчасової непрацездатності з 08 липня 2019 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає у відповідача протиправної бездіяльності щодо ненадання відпустки ОСОБА_1., а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Крім того, на час ухвалення судом першої інстанції рішення відпустка позивачу була надана, що свідчить про відсутність спору.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкового висновку щодо порушення права позивача на щорічну відпустку, а тому колегія суддів визнає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Клопотання представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу не підлягає до задоволення, оскільки в силу приписів ч.1 ст. 139 КАС України лише у випадку задоволенні позову особи, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, ст. ст. 317, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.003727 скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 11.12.2019.