Справа № 320/6472/18
Суддя: Бараненко Ігор Іванович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6472/18
УХВАЛА

12 грудня 2019 року м. Київ

Суддя Шостого апеляційного адміністративного суду Бараненко І.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Земляній Г.В. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року в адміністративній справі № 320/6472/18 за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач/заявник) подано заяву від 10.12.2019 про відвід головуючому у справі - судді Земляній І.О. від розгляду апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року в адміністративній справі № 320/6472/18 за його позовом до Київської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

Заява про відвід мотивована тим, що суддею необґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні клопотань про витребування додаткових доказів, які, на думку позивача, мають важливе значення для справи. Відмова суду задовольнити клопотання викликали у заявника сумніви у неупередженості судді Земляної Г.В.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року заяву позивача про відвід судді Земляній Г.В. визнано необґрунтованим, провадження у справі зупинено до вирішення заявленого відводу, а матеріали справи - передано до автоматизованої системи документообігу суду для визначення судді, який вирішуватиме питання про відвід.

За правилами частин 3, 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За результатами автоматизованого розподілу заяву позивача про відвід судді Земляній Г.В. передано на розгляд судді Бараненку І.І.

Відповідно до частини восьмої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіривши обставини, зазначені у заяві про відвід судді Земляної Г.В. суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «ПаблаКю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в п. 49 рішення у справі «Білуха проти України» вказав, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» (заява № 10486/83) зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» (серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30 рішення від 24.02.1993 року) ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Окрім цього, відповідно до приписів частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

З урахуванням викладених обставин, норм процесуального законодавства та практики ЄСПЛ суд дійшов висновку про відсутність у заявника переконливих мотивів та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості обставин, що викликають сумнів у неупередженості та безсторонності судді Земляної Г.В.

Наявність лише сумнівів у заявника в упередженості, необ`єктивності чи некомпетентності судді не є чинником, що об`єктивно може впливати на неупередженість та безсторонність суду. Доводи заявника щодо відводу судді ґрунтуються виключно на особистих припущеннях та суб`єктивній оцінці вищезазначених обставин і не викликають сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді Земляної Г.В., оскільки відсутні докази, які б містили належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», що застосовує в судовій практиці ЄСПЛ.

За наведених обставин підстави для задоволення заяви про відвід судді Земляній Г.В. відсутні.

Керуючись статтями 40, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 10 грудня 2019 року про відвід судді Земляній Г.В. в адміністративній справі № 320/6472/18 відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.І. Бараненко