Справа № 460/3127/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 460/3127/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 209666,23грн., за платежем: орендна плата за землю з фізичних осіб (18010900).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 31 травня 2019 року про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми податкового боргу в розмірі 110 000 грн. та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що сплачені відповідачем кошти в розмірі 110 000 грн. було зараховано у рахунок зменшення боргу минулих років, водночас здійснювалося нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області.

18.07.2013 між Дубровицькою міською Радою (далі - "Орендодавець") та двома фізичними особами - позивачем та громадянином КНР ОСОБА_2 (ід. код НОМЕР_2 ) укладений договір оренди земельної ділянки зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційною службою Дубровицького районного управління юстиції Ровенської області 08.08.2013, номер запису 2065291, кадастровий №:01:014:0054 загальною площею 2,8 га, для обслуговування будівлі цеху по АДРЕСА_2 .

На вказаній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - будівля цеху.

Позивачу на підставі договору купівлі-продажу, р.№1128, ВРК 404473, 06.05.2011, посвідченого приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Мелех О.П. на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частка власності споруди.

За умовами Договору Оренди орендна плата становить 124706,40грн на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки. Зміна орендної плати проводиться при індексації нормативної грошової оцінки.

01.08.2016 Прокуратура Рівненської області направила позов в Дубровицький районний суд з вимогою розірвати договір оренди в зв`язку з систематичною несплатою орендної плати.

Договір оренди був розірваний рішенням Дубровицького районного суду 18.01.2017, справа №560/712/12/16ц.

Сума податкового боргу становить 209666,23 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених сум грошових зобов`язань, контролюючий орган звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Оцінюючи доводи апелянта щодо наявності підстав для стягнення з відповідача податкового боргу в розмірі 110 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що протягом 2017 року відповідачем проведені платежі по орендній платі за землю з фізичних осіб на загальну суму 110000 ( сто десять тисяч ) грн. на рахунок Управління Казначейства у Дубровицькому р-ні / м - Дубровиця, код 37863689, р/р 129, банк одержувача ГУ ДКСУ у Рівненській області, що підтверджується квитанціями які містяться в матеріалах справи, а саме: 27.01.2017 - 40000,00 грн, квитанція 0.0.695868282.1; 27.02.2017 - 20000,00 гpн, квитанція QS01; 07.04.2017 - 15000,00 грн, квитанція 0.0.740466144.2; 07.04.2017 - 15000,00 грн, квитанція 0.0.740467501.2; 07.04.2017 - 15000,00 грн, квитанція 0.0.740462694.2; 07.04.2017 - 5000,00 грн, квитанція 0.0.740468550.2.

При цьому, жодних доказів того, що сплачені відповідачем кошти в розмірі 110 000 грн. було зараховано у рахунок зменшення боргу минулих років, позивачем до суду першої інстанції надано не було.

В той же час, як на єдиний доказ наявності підстав для стягнення з відповідача податкової заборгованості в указаній сумі, позивач посилається на відомості з інтегрованої картки, наданої під час апеляційного розгляду справи.

Однак, жодних доказів, зокрема, детальних розрахунків, які б підтверджували показники, наведені в зазначеній інтегрованій картці, позивачем, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

При цьому, з наданої інтегрованої картки не можливо встановити, яким чином контролюючим органом була сформована недоїмка та на які саме суми недоплати, було здійснено нарахування пені, інших доказів матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: