Справа № 640/2791/19
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2019 року № 640/2791/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., розглянувши у загальному позовному провадженні в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

про зобов`язання вчинити дії

прийняв до уваги таке:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернувся ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, в якому просить суд:

зобов`язати Кабінет Міністрів України внести зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України», а саме - привести її у відповідність з постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 по справі №806/3265/17 і забезпечити можливість оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки.

Позов обґрунтований тим, що постановою Великої Палати від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 визнано протиправною відмову територіальних органів ДМС у видачі громадянам паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2019 відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 19.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав про відповідність законодавству спірної постанови, у позові просив суд відмовити.

У судовому засіданні 29.05.2019 суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 являється громадянином України та власником ID-картки.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звертався до Державної міграційної служби України в порядку звернення громадян з заявою про надання інформації щодо можливості оформити паспорт громадянина України у формі книжечки, зразка 1994 року.

Листом від 10.01.2019 Державна міграційна служба України надала відповідь, в якій вказала, що порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302. Ураховуючи положення вказаної постанови, у ДМС та її територіальних органів відсутні законні підстави для видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року. Одночасно, повідомлено, що з 19.09.2018 по дату написання листа (10.01.2019) паспорти громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) ДМС не оформлювалося.

Разом з тим, позивачу стало відомо про постанову Великої палати Верховного Суду у зразковій справі від 19.09.2018 №806/3265/17, де визнано протиправною відмову територіальних органів ДМС у видачі паспорту громадянина України зразка 1994 року, у формі книжечки.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до Міністерства внутрішніх прав України з заявою стосовно питань оформлення паспорту громадянина України у формі книжечки у зв`язку з прийняттям Великою палатою Верховного Суду вказаної постанови у зразковій справі.

Згідно змісту листа МВС України від 12.02.2019 №36/П-11 вбачається, про зазначення факту прийняття постанови та змісту її резолютивної частини. Крім того, вказано, про відсутність у її резолютивній частині зобов`язання Кабінету Міністрів України внести відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015.

Позивач вважає, що відсутність в Постанові КМУ № 302 умов щодо видачі паспорту громадянина України у формі книжечки є протиправною та суперечить постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17, звернувся з даним позовом до суду. Додатково вказав, що до органів ДМС з заявою про видачу паспорта у формі книжечки зразка 1994 року не звертався, оскільки вважає належним способом захисту саме зобов`язання КМУ вчинити дії по внесенню змін до спірної постанови.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 113 Конституції України, статей 1, 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження (стаття 117 Конституції України, стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Відповідно до пункту 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, в редакції від 02.09.1993 № 3423-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

З моменту набуття чинності Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012, встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (частини четверта статті 21 Закону).

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац другий частини другої статті 21 зазначеного Закону).

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що законодавчо визначена єдина форма паспорту громадянина України саме у формі картки.

Оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Постановою КМУ № 302 визначено, що з 1 січня 2016 року запроваджується оформлення і видача паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. N 2503-ХІІ; з 1 листопада 2016 р. запроваджується оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою (пункт 2 Постанови КМУ № 302 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302»).

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження позивача про невідповідність законодавству оскаржуваної Постанови КМУ № 302 не відповідають дійсності, враховуючи наведені вище норми закону. Варто звернути увагу, що вказана постанова є чинною, на момент розгляду справи неконституційною або такою, що суперечить юридичним актам вищої юридичної сили не визнана.

Відповідно до частини четвертої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд доходить до висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

В постанові від 19.09.2018 по зразковій справі № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми Закону № 5492-УІ на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Поміж тим, відповідно до статті 147 Конституції України та статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» тільки Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України. Так, станом на день прийняття рішення у даній справі, відсутні висновки Конституційного Суду України щодо невідповідності Конституції України (неконституційності) положень статті 21 Закону № 5492-VІ.

Враховуючи викладене, у взаємозв`язку з наведеними вище нормами права, висновки Верховного Суду щодо відповідності чи невідповідності окремих положень Закону № 5492-VІ положенням Конституції України, що містяться в мотивувальній частині рішення від 19.09.2018 по зразковій справі № 806/3265/17 не можуть розглядатися як підстави для прийняття рішення у даній справі.

Суд критично ставиться до посилань позивача щодо необхідності застосування у даних спірних правовідносинах рішення Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 по зразковій справі № 806/3265/17 про визнання протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ та зобов`язання Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, зважаючи на таке.

Відповідно до зазначеного судового рішення, ознаками типової справи в якої застосовуються рішення зразкової справи є:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у вище вказаній зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Відповідно до зазначеного рішення, відсутні вимоги про зобов`язання Кабінету Міністрів України внести зміни в свої нормативно-правові акти, зокрема, до оскаржуваної Постанови КМУ № 302.

Таким чином, зазначене судове рішення є обов`язковим для застосування адміністративними судами по означеної категорії типових справ, але не може слугувати підставою для судового рішення за позовом до іншої особи (зокрема, до Кабінету Міністрів України) з іншими позовними вимогами (зокрема, з вимогою щодо внесення змін до нормативно-правового акту Уряду).

Більше, того, як вказує позивач він не звертався до органів ДМС з заявою про видачу паспорта у формі книжечки/заміну ID-картки. Відтак, суд доходить висновку про звернення позивача з даним позовом на захист своїх прав на майбутнє.

На думку суду, поряд з законодавчо встановленим порядком отримання паспорту в формі ID-картки, Верховний Суд звернув увагу на звуження права тих громадян України (яких меншість), які бажають отримати паспорт зразка 1994 року, у формі книжечки. Право на отримання паспорту зразка 1994 року є індивідуальним щодо кожного громадянина, який бажає реалізувати таке право.

Суд відхиляє посилання позивача, на невиконання Державною міграційною службою України рішень судів в інших справах, предметом розгляду яких є визнання протиправною відмову територіальних органів ДМС у видачі громадянам України паспорту зразка 1994 року, зважаючи на таке.

Як слідує з листа ДМС України від 10.01.2019 №П-16878-18/6.5/73-19 (т.1. а.с. 16), наданого позивачем до справи, остання вказує що з 19.09.2018 і по дату написання листа (10.01.2019) ДМС не оформлювалися паспорти громадянина України зразка 1994 року, у формі книжечки.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаний лист не є доказом щодо не виконання рішень судів у справах щодо оскарження дій територіальних органів ДМС у відмові видачі паспорта у формі книжечки зразка 1994 року. Зі змісту вказаного листа, вбачається, що зазначені обставини повідомлені в контексті додаткових відомостей на запит позивача. Більше того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження припущень позивача, щодо не виконання рішень судів суб`єктами відповідних правовідносин.

Вказані обставини, а також висновки Верховного Суду у зразковій справі, свідчать про захист права тих осіб, які виявили бажання у реалізації такого права. Як зазначалось вище, позивач не звертався до відповідних територіальних органів ДМС з відповідними заявами на реалізацію права зазначеного в постанові у зразковій справі.

Варто зазначити, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності (частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої, частина п`ята статті 129). Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (Рішення КС України від 30.06.2009 р. N 16-рп/2009).

Обов`язковість виконання рішення суду гарантується встановленням відповідальності за його невиконання.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, рішення, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

На підставі наведеного вище, враховуючи наявність зобов`язань Уряду, як суб`єкта владних повноважень, діяти виключно на підставі Конституції України та законів України, наявність чітко встановленої законодавчої норми щодо форми паспорта громадянина України, яка є чинною та не визнана Конституційним Судом України неконституційною, суд дійшов висновку про відсутність підстав про зобов`язання Кабінету Міністрів України внести зміни до Постанови КМУ № 302 якими б була передбачена можливість отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наслідком здійснення системного аналізу норм законодавства виходячи з меж заявлених позовних вимог, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

У зв`язку з відмовою позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

ОСОБА_1 - АДРЕСА_1

Кабінет Міністрів України - 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов