Справа № 360/4352/19
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року справа №360/4352/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г.,

секретар Сізонов Є.С.,

за участі представника позивача Петрощук К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 р. у справі № 360/4352/19 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О., повний текст складено 07.10.2019р. в м.Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом Адвоката Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року адвокат Петрощук Катерина Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (надалі - відповідач-1), Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач-2), в якому просила позовні вимоги позивача про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії задовільнити; зобов`язати відповідачів вчинити дії щодо вилучення персональних даних про кримінальне переслідування позивача з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України та інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ (а.с. 5-7).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с. 1-3).

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, вважає її незаконною, необґрунтованою через неповноту судового розгляду, не відповідність висновків суду фактичним обставинам адміністративного провадження через істотні порушення вимог адміністративного процесуального закону, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що для того, щоб особа стала об`єктом у оперативно-довідковому чи дактилоскопічному обліку необхідно одна з умов: 1) особа має обвинувачуватися у вчинені злочину на території України; 2) особа є засудженою за вчинення злочину на території України; 3) особа розшукується за вчинення злочину на території України; 4) особа затримана за підозрою в бродяжництві; 5) особа, яка вчинила злочини за її межами і відомості про яку надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку, зазначивши, що ОСОБА_1 не відповідає жодній з підстав. Наголошує на тому, що згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про Національну поліцію» поліція вживає всіх заходів для недопущення будь-яких порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації. Вважає, що гарантоване п.6 ч.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» право вимагати знищення відомостей про себе, що незаконно обробляються (зберігаються) розпорядником персональних даних, може бути ефективно захищене шляхом зобов`язання відповідача видалити такі відомості з персонально-довідкової облікової Єдиної інформаційної системи МВС України та інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ (а.с. 17-24).

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, представники відповідача до суду не прибули.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі, згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статі 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України регламентовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Судом встановлено, що фактичною підставою звернення позивача до суду є наявність персональних даних про його кримінальне переслідування у персональній-довідковій обліковій Єдиній інформаційній системі МВС України та в інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ.

Пунктом 1 частини другої статті 25 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 2 частини першої статті 26 Закону № 580-VIII визначено, що поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно: виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду.

Частиною першою статті 28 Закону № 580-VIII поліція вживає всіх заходів для недопущення будь-яких порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації.

Відповідно до частини третьої статті 28 Закону № 580-VIII Міністерство внутрішніх справ України у межах компетенції здійснює контроль за дотриманням вимог законів та інших нормативно-правових актів під час формування та користування поліцейськими інформаційними базами (банками) даних у порядку, визначеному у статтях 26, 27 цього Закону.

Відповідно до п.1 Положення про Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.01.2018 № 70, Департамент є структурним підрозділом апарату МВС, який забезпечує визначення та реалізацію пріоритетних напрямів інформатизації апарату та Міністерства та його територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, Національної гвардії України, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС та за дорученням Міністра внутрішніх справ України центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.

Основними завданнями Департаменту є, зокрема, організація формування інформаційних ресурсів єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЄІС МВС) та забезпечення контролю процесів їх наповнення та використання (підпункт 4 пункту 6 Положення про Департамент).

Щодо доводу апелянта, що позивач не відповідає жодній з підстав щоб стати об`єктом у оперативно-довідковому чи дактилоскопічному обліку, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 2.1 розділу 2 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, об`єктами оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку.

Системний аналіз положень Інструкції дає підстави для висновку, що діяльність уповноважених осіб поліції, як і інших правоохоронних органів, щодо наповнення інформаційних баз даних полягає в офіційному фіксуванні здійснених у кримінальному провадженні процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень і є похідною від них. Внесення відомостей про закінчення досудового розслідування в одній з установлених КПК України форм, у тому числі звернення до суду з обвинувальним актом, саме по собі не впливає на юридичне становище особи, не змінює характеру й обсягу її прав та обов`язків, існуючого стану правовідносин, а також не містить ознаку управління діяльністю інших суб`єктів.

Набуття особою статусу обвинуваченого та подальший рух справи на стадії судового розгляду є правовими наслідками передбачених законом процесуальних дій слідчого, прокурора - складання обвинувального акта та направлення його до суду (частина друга статті 42 КПК України), а не наслідками відображення інформації про ці дії у відповідній базі даних.

Виходячи з наведеного, дії чи бездіяльність уповноважених службових осіб, пов`язані із внесенням або невнесенням передбачених КПК України відомостей до інформаційних баз даних, не є здійсненням публічно-владних управлінських функцій. А тому спори щодо таких дій або бездіяльності не є публічно-правовими, і юрисдикція адміністративних судів на них не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 березня 2019 року у справі № 807/1456/17.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що приписи «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України), стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами (див., зокрема, пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Згідно статті 1 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI) цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Згідно ст. 5 Закону № 2297-VI, об`єктами захисту є персональні дані.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2297-VI персональні дані мають бути точними, достовірними та оновлюватися в міру потреби, визначеної метою їх обробки.

Відповідно до п. 6. ч. 2 ст. 8 Закону № 2297-VI суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону № 2297-VI збирання персональних даних є складовою процесу їх обробки, що передбачає дії з підбору чи впорядкування відомостей про фізичну особу.

Статтею 15 Закону № 2297-VI встановлено, що персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону.

Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі:

1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом;

2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом;

3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;

4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.

Персональні дані, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової чи контррозвідувальної діяльності, боротьби з тероризмом, видаляються або знищуються відповідно до вимог закону.

Таким чином, даною нормою чітко визначений перелік підстав видалення або знищення персональних даних щодо певної особи.

Як встановлено матеріалами справи, згідно з даними персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України ОСОБА_1 станом на 13.09.2019 є особою, якій 20.06.2013 Краснодонським МВ ГУМВСУ в Луганській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 125 КК України. Дане кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР під номером 0001804. Відомості про результати судового розгляду до МВС не надходили (а.с. 8-9).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що даний спір не належить розглядати за правилами будь-якого судочинства, а тому слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 170, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 р. у справі № 360/4352/19 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 р. у справі № 360/4352/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв