Справа № 752/19883/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 17 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року у справі № 752/7724/15-а:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відрахування з пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року, щомісячно, податку на дохід фізичних осіб в розмірі 15 % та військового збору в розмірі 1,5 %;

- стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 , вирахувані з пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15 % щомісячно в сумі 8433 грн. 44 коп. і військовий збір в розмірі 1,5 % щомісячно на суму 843 грн. 36 коп., а всього стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 9276 (дев`ять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 80 коп.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року у справі № 752/7724/15-а скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2018 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року і залишено в силі постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року у справі №752/7724/15-а.

Голосіївським районним судом міста Києва 24.04.2018 видано виконавчий лист у справі №752/7724/15-а про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 , вирахувані з пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15 % щомісячно в сумі 8433 грн. 44 коп. і військовий збір в розмірі 1,5 % щомісячно на суму 843 грн. 36 коп., а всього стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 9276 (дев`ять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 80 коп.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковським Т.О. повернуто зазначений виконавчий лист без виконання у зв`язку із неналежністю його виконання органами державної виконавчої служби, про що позивачу направлено повідомлення від 02.05.2018 № 56286801/3.

На звернення позивача щодо виконання рішення суду у справі №752/7724/15-а, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у листі від 22.05.2018 повідомило про те, що виплата згідно виконавчого листа може бути здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

У зв`язку із викладеними обставинами, вважаючи свої права порушеними у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду у справі №752/7724/15-а, позивач 26.10.2018 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо несвоєчасного погашення заборгованості незаконно утриманих із пенсії податків;

- встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві строк для подачі звіту про виконання постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 24.02.2016 та Верховного суду України від 27.03.2018 по справі №752/7724/15-а терміном в один місяць;

- накласти на в.о. керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві штраф у сумі 35 240 грн., половину яких стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину до Державного бюджету України;

- встановити, що з наступного дня після набрання рішенням законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції;

- встановити, що сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання <…>.

Вказаний документ прийнято Голосіївським судом міста Києва як позовну заяву, здійснено її реєстрацію та визначено склад суду із присвоєнням окремого номера справи № 752/19883/18.

Ухвалою Голосіївського суду міста Києва від 28 вересня 2018 року адміністративний позов передано на розгляд за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року (позовну) заяву ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві щодо несвоєчасного погашення заборгованості незаконно утриманих із пенсії податків; встановлення, що з дня наступного після набрання судовим рішенням законної сили на суму заборгованості нараховується пеня у розмірі 3% річних з урахуванням індексу інфляції повернуто позивачеві. Суд послався на недотримання позивачем часин четвертої, п`ятої статі 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Іншою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року передано справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києва в частині встановлення строку для подачі звіту про виконання постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 24.02.2016 року та Верховного суду України від 27.03.2018 року по справі №752/7724/15-а терміном в один місяць, накласти на керівника Головного управління пенсійного фонду України штрафу у сумі 35 240 грн., половину якого стягнути на користь ОСОБА_1 ; встановлення, що сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати судове рішення на вирішення до Голосіївського районного суду міста Києва. Суд вказав про те, що ця частина позовних вимог має розглядатися в порядку статті 382 КАС, а також постався про незастосування до поданої позивачем заяви статті 30 КАС.

Таким чином, визнавши свою юрисдикцію щодо розгляду частини позовних вимог в порядку статі 383 КАС, Окружний адміністративний суд міста Києва всупереч частини першої статті 30 КАС повернув позовну заяву у решті позовних вимог на розгляд до Голосіївського суду міста Києва, надавши останньому вказівку здійснювати їх розгляд в порядку статті 382 КАС.

У свою чергу, Голосіївським районним судом міста Києва виконано зазначену вказівку Окружного адміністративного суду міста Києва та не здійснюючи розподіл (передачу) поданої заяви в порядку, визначеному для заяв з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, зокрема у справі №752/7724/15-а, постановлено ухвалу, якою встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві строк для подачі звіту про виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2016 у справі № 752/7724/15-а протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

У подальшому, 17.09.2019 Голосіївським районним судом міста Києва прийнято ухвалу, якою:

- накладено на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Погорєлову Світлану Володимирівну штраф у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 38720 (тридцять вісім тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп; Половину штрафу у розмірі 19360 (дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп. стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), іншу половину штрафу у розмірі 19360 (дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп. стягнути на користь Державного бюджету України.

- встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання звіту про виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2016 у справі № 752/7724/15-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до Голосіївського районного суду м. Києва звіт про виконання судового рішення у справі № 752/7724/15-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили;

- попереджено начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Погорєлову Світлану Володимирівну про те, що відповідно до частини сьомої статті 382 КАС, сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою;

- вказано, що з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції (частина шоста статті 382 КАС).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви позивача, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції та порушення судом норм процесуального права.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Колегія суддів при прийнятті цієї постанови виходить із такого.

Відповідно до статті 372 КАС судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми КАС мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Такий порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими статті 382, 383 КАС пов`язують виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду у межах справи № 752/7724/15-а в порядку статті 383 КАС із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), або із заявою про встановлення відповідачу строку подання звіту про виконання рішення суду, а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, а також вимоги про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17, від 21 листопада 2019 року по справі №802/1933/18-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Не зважаючи на викладене, судом першої інстанції все ж розглянуті вимоги позивача про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення в окремому судовому провадженні.

Враховуючи викладене, не надаючи оцінку правомірності ухвал Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року та ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2019 року, колегія суддів вказує на порушення судом першої інстанції встановленої законом процедури встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до підпунктів 1, 6 пункту 3, підпункту 8 пункту 21 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затверджене рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02 березня 2018 року № 17) визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи або матеріалів кримінального провадження здійснюється модулем автоматизованого розподілу шляхом: 1) первісного розподілу справи; 6) передачі судової справи раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті.

Передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо: 8) заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу.

Таким чином, порядок реєстрації та визначення складу суду для розгляду позовних заяв та заяв з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень є різним. Порядок розгляду позовних заяв також не є тотожним порядку розгляду заяв щодо контролю за виконанням судового рішення у певній справі. Зокрема, при надходженні позовної зави судом формується нова адміністративна справа, а при заходженні заяви з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, така заява передається раніше визначеному складу суду та розглядається у межах справи, у якій ухвалено відповідне судове рішення.

У разі подання до суду позовної заяви, суд має здійснити її розгляд в порядку, встановленому для розгляду адміністративних спорів. У свою чергу, у разі звернення особи до суду із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення відповідно до статей 382, 383 КАС, то розгляд такої заяви має здійснюватися в межах відповідної адміністративної справи в порядку, встановленому наведеними статтями.

У даному випадку, судом першої інстанції подану позивачем позовну заяву не розглянуто ні в порядку, встановленому для вирішення адміністративного спору, ні в межах справи №752/7724/15-а в порядку, встановленому для розгляду відповідних заяв.

Водночас, грубе порушення судом процедури встановлення контрою за виконанням судового рішення унеможливлює можливість встановлення результату заходів такого контролю - накладення штрафу.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції у межах наданих КАС повноважень, не взмозі у цьому апеляційному провадженні виправити помилки допущені судами першої інстанції щодо процедури розгляду поданої позовної заяви про встановлення контролю за виконанням судового рішення у справі № 752/7724/15-а, то колегія суддів не застосовуючи інших наслідків вважає не обхідне скасувати оскаржувану ухвалу як таку, якою безпідставно в окремому судовому провадження вирішено питання судового контролю виконання рішення суду в іншій справі, що, як зазначалося, суперечить статті 129-1 Конституції України.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 11.12.2019.