Справа № 1.380.2019.005633
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.005633
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 1. 380.2019.005633 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся в суд з позовом до ГУ ПФУ у Львівській області (81700, вул. Я. Мудрого, 8, м. Жидачів, Львівська область)в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 Управління застосування пенсійного законодавства, у якому просить суд:

Визнати дії відповідача Відділу з питань призначенням та перерахунку пенсій № 14 (Жидачівський район) управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними у відмові у врахуванні довідки №02/159/2016 від 16.08.2016 року про розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок належного щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням до загального стажу роботи судді половину строку навчання ім. І. Франка та календарний період проходження строкової військової служби, починаючи з 16 серпня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує довічне щомісячне грошове утримання у розмірі 84 % від суддівської винагороди у відповідності до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.04.2016 року. Згідно складеного розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Жидачівського районного суду Львівської області від 16.08.2016 за №02/159/2016, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 12.08.2015 становить 26 років 11 місяці 20 днів. При цьому, до стажу зараховано період з 24.07.1974 по 26.06.1979 студента денної форми навчання юридичного факультету Львівського університету та службу в армії. На звернення позивача про перерахунок пенсії на підставі трудової книжки та розрахунку від 08.08.2019 року Управління застосування пенсійного законодавства Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області було протиправно відмовлено у здійсненні перерахунку довічного щомісячного грошового утримання виходячи з розміру - 90 % від суддівської винагороди.

Ухвалою від 31 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

ГУ ПФУ у Львівській області проти позову заперечує. Зазначає, що стаж роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, становить 22 роки 6 місяців 11 днів (період роботи з 03.02.1993 року по 12.08.2015 року на посаді судді та заступника голови суду Жидачівського районного суду Львівської області). Вважають, що довічне грошове утримання судді у відпустці призначено позивача за рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2016 року у справі № 443/2023/15 а в розмірі 84 відсотки грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків немає. На думку відповідача відсутні законодавчо встановлені підстави для здійснення перерахунку грошового утримання судді у відставці.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Постановою Верховної Ради України № 636-УІІІ від 16.07.2015 року про звільнення суддів, у зв`язку з виходом у відставку (по досягненню 65-ти річного віку) Цюмрака було звільнено з посади судді Жидачівського районного суду.

Як вбачається зі складеного Жидачівським районним судом Львівської області 16.08.2016 за №02/159/2016 Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , його стаж роботи станом на 12.08.2015 становить 26 років 11 місяці 20 днів. При цьому, до стажу зараховано період з 24.07.1974 по 26.06.1979 студента денної форми навчання юридичного факультету Львівського університету та період служби в збройних силах Радянської армії 17.11.1970 10.11.1972.

08 серпня 2019 року ОСОБА_1 , звернувся із заяво до начальника Жидачівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУПФУ у Львівській області п. Пирогу І. ОСОБА_2 ., в якій просив врахувати навчання на юридичному факультеті та служби в лавах Радянської Армії та перерахувати розмір отриманого щомісячного довічного грошового утримання з часу його призначення.

На звернення позивача Управління застосування пенсійного законодавства Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 21.08.2019 року № 43/Ц-8/17 повідомило позивача, що підстав для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% немає, оскільки рішенням суду призначено грошове утримання судді у розмірі 84%. У листі також зазначено, що стаж роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, становить 22 роки 6 місяців 11 днів (період роботи з 03.02.1993 року по 12.08.2015 року на посаді судді та заступника голови суду Жидачівського районного суду Львівської області).

Постановою Стрийського міськрайонного суду від 27.04.2016 у справі 443/2023/15-а провадження №2а- 456/34/2016 задоволено позов частково ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі; визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо відмови здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотки грошового утримання судді Жидачівського районного суду Львівської області з 13 серпня 2015 року, з наступного дня після виключення зі штату Жидачівського районного суду Львівської області у зв`язку із звільненням з посади судді у відставку. Постанова набрала законної сили 13.07.2016 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Організацію судової влади, судоустрій і статус суддів в Україні визначають Конституція України та Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 137 Закону №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, 05.08.2018, на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 12.07.2018 №2509-VIII, статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VI), статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державні арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з частиною 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI (у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII), яка застосовується з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862- XII (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

В частині четвертій статті 43 вищезазначеного Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У відповідності до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України «Про статус суддів» половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та №1061/2002 від 25.11.2002 «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зокрема, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 27.02.2018 у справі №127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року у справі №520/5412/17, від 22.05.2018 у справі №490/1719/17, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 09.11.2018 у справі №751/11448/16-а, від 20.12.2018 у справі №751/7138/17.

Судом встановлено, що навчання позивача на денній формі юридичного факультету Львівського університету в період з 24.07.1974 року по 26.06.1979 роки становить 02 роки 05 місяців 17 днів. Вказані факти підтверджуються також копією диплому № 188837 Г-ІІ.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16.08.2016 № 02/159/2016, період служби в збройних силах Радянської армії позивача становить 17.11.1970 10.11.1972.

З досліджених судом письмових доказів, а саме з листа Управління застосування пенсійного законодавства Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.08.2019 року № 43/Ц-8/17, вбачається, що стаж роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, становить 22 роки 6 місяців 11 днів (період роботи з 03.02.1993 року по 12.08.2015 року на посаді судді та заступника голови суду Жидачівського районного суду Львівської області). Вказують, що підстав для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% немає, оскільки рішенням суду призначено грошове утримання судді у розмірі 84%.

Таким чином відповідач не зарахував до стажу роботи судді, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у вищому навчальному закладі відповідач протиправно звузив обсяг прав позивача, гарантованих йому Конституцією України.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII, а саме, "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98). У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Доводи відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач був обізнаний про порядок розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ще у вересні 2016 році, а звернувся до суду 28 жовтня 2019 року, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 08.08.2019 року звернувся із заявою до начальника Жидачівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУПФУ у Львівській області п. Пирогу І.Й., в якій просив врахувати навчання на юридичному факультеті та служби в лавах Радянської Армії та перерахувати розмір отриманого щомісячного довічного грошового утримання з часу його призначення та лише після отримання листа від 21.08.2019 р. та №43/Ц-8/17 дізнався про відмову у здійсненні відповідного перерахунку, тобто про порушення його прав, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом у межах шестимісячного строку з дня, коли дізнався про порушення своїх прав, суд не вбачає в діях позивача пропуску строку на звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень ча.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши доводи суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, які є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (13814885, вул. Я. Мудрого, 8, м. Жидачів, Львівська область, 81700) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії ,- задоволити повністю.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в особі Відділу з питань призначенням та перерахунку пенсій № 14 (Жидачівський район) щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до загального стажу роботи судді половину строку навчання ім. І. Франка та календарного періоду проходження строкової військової служби протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в особі Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 Управління застосування пенсійного законодавства (81700, вул. Я. Мудрого, 8, м. Жидачів, Львівська область, код ЄДРПОУ - 13814885) здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням до загального стажу роботи судді половину строку навчання ім. І. Франка та календарний період проходження строкової військової служби відповідно до розрахунку Жидачівського райсуду Львівської області від 16.08.2016 р. № 02/159/2016, починаючи з 16 серпня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, код ЄДРПОУ - 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кухар Н.А.