Справа № 1.380.2019.001904
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10245/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Брюховицької селищної ради Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року, ухвалене суддею Мричко Н.І. у м. Львові у справі № 1.380.2019.001904 за адміністративним позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу до Брюховицької селищної ради Львівської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, Міністерства культури України, Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Львівський лісовий насіннєво-селекційний центр» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині пунктів 3, 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України»;

- визнати протиправною бездіяльність Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016, а саме, не визначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України»;

- зобов`язати Брюховицьку селищну раду виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині пунктів 3, 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України»;

- зобов`язати Брюховицьку селищну раду виконати вимоги статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016, а саме, визначити межі та режим використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Позовні вимоги мотивовано тим, що, згідно з висновками науково-технічної експертизи матеріалів польових обмірів місць поховань і результатів камерального оброблення архівних матеріалів, встановлено місця розташування єврейських братніх могил у смт. Брюховичі. Позивач зазначив, що вказаний об`єкт культурної спадщини розташований у північно-західному регіоні смт. Брюховичі, в лісі, біля вулиці Незалежності України. На згаданий об`єкт культурної спадщини позивач виготовив облікову картку та паспорт пам`ятки. Ці документи погоджено консультативною радою з питань охорони культурної спадщини у Львівській області та відділом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської облдержадміністрації та скеровано у Міністерство культури України для занесення об`єкта до державного реєстру нерухомих пам`яток України. Водночас, територія, на якій знаходиться об`єкт «Місце масових розстрілів і поховань у м.Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України», відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» та Закону України «Про охорону культурної спадщини» органами місцевого самоврядування, у встановленому законом порядку не досліджена, меж та режимів використання зон нововиявленої пам`ятки не визначено. Позивач вказує на те, що Брюховицька селищна рада листом від 22.02.2019 року № 276 повідомила позивача про те, що в селищній раді відсутня інформація щодо проведеної роботи відповідно до п. 3 Розпорядження № 604-р від 20.07.1998 року, а також те, що відсутня інформація щодо звернень та заяв з 1998 по 1999 роки, щодо виявлення місць давніх поховань на території смт. Брюховичі. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань, визначених законом, зокрема, не вжив жодних заходів з виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р, а саме пунктів 3 та 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у м.Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

На думку позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність та порушив право позивача на збереження історичних та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, а тому позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права є визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині пунктів 3, 4 та вимоги статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» і ДСТУ Б. Б. 2.2-10:2016, а саме, провести роботи з вивчення стану закрити кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин і визначити межі та режим використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині пунктів 3, 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Зобов`язано Брюховицьку селищну раду виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині пунктів 3, 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Визнано протиправною бездіяльність Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016р., а саме, не визначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Зобов`язано Брюховицьку селищну раду виконати вимоги статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016, а саме, визначити межі та режим використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Брюховицької селищної ради на користь Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Рядянського Союзу судовий збір, сплачений за подання позову, в сумі 7684 грн. 00 коп.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, Брюховицька селищна рада, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що відповідно до норм статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», для встановлення охоронних зон, об`єкт культурної спадщини повинен бути занесений до Державного реєстру пам`яток України, або об`єкт, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом. Натомість, як зазначає відповідач, об`єкт «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» не внесений ні до державного реєстру пам`яток національного значення, ні до державного реєстру пам`яток місцевого значення, а тому, на думку відповідача, вимоги позивача з цього приводу є безпідставними. Також відповідач зазначив, що визначення меж території пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони, виконання функцій замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, ремонт та інші заходи щодо охорони культурної спадщини відноситься до повноважень місцевих державних адміністрацій.

Тому, відповідач вважає, що, протиправної діяльності не допустив, оскільки поведінка відповідача відповідала правовим нормам чинного законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що на підставі погодженої відділом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації програми проведення дослідницьких робіт із створення науково-обґрунтованої методології локалізації масових поховань із застосуванням неінвазивних методів та на підставі дозволу на проведення археологічних розвідок, розкопок, а також досліджень решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою № 22-008-11/15 від 27.02.2015 року, позивач замовив та провів роботи з археологічних досліджень, виготовлення документації на об`єкти культурної спадщини.

На об`єкт культурної спадщини «Місце масових розстрілів і поховань у м. Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» позивач 20.08.2015 року виготовив облікову картку та паспорт пам`ятки. Вказані документи погодила консультативна рада з питань охорони культурної спадщини у Львівській області та відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації.

В обліковій картці та паспорті пам`ятки зазначено те, що у північно-західному районі смт Брюховичі, а саме у 44 кварталі Брюховицького лісництва виявлено пам`ятку історії - історичне місце - місце масових розстрілів і поховань євреїв, що утворене в 1942 році.

Відповідно до витягу із картографічної бази даних кварталу 44 Брюховицького лісництва Державного підприємства «Львівський лісовий насіннєво-селекційний центр», накладеного на публічну кадастрову карту, станом на 01.01.2013 року, місця масових розстрілів і поховань розташовані в межах 44 кварталу.

Листом № 3/169 від 11.03.2016 року відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації облікову картку та паспорт пам`ятки на об`єкт «Місце масових розстрілів і поховань у м. Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» скерував у Міністерство культури України для занесення об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

18 лютого 2019 року Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу звернулося до Брюховицької селищної ради із інформаційним запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» у якому просило повідомити які заходи вчиняла Брюховицька селищна рада на виконання вимог пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» щодо збереження давніх поховань масових могил загиблих євреїв під час Голокосту в смт. Брюховичі в 44 кварталі лісового господарства, вул. Лікарської та інших місцях в межах смт. Брюховичі.

У відповідь Брюховицька селищна рада надіслала лист № 276 від 22.02.2019 року в якому повідомила Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу про те, що в селищній раді відсутня інформація щодо проведеної роботи відповідно до пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», а також те, що в селищній раді відсутня інформація щодо звернень та заяв з 1998 по 1999 років щодо виявлення місць давніх поховань на території смт. Брюховичі.

Приймаючи рішення у цій справі суд першої інстанції виходив з того, що Брюховицька селищна рада допустила бездіяльність щодо дослідження та визначення, меж та режимів використання зон нововиявленої пам`ятки, на виконання вимог пунктів 3 та 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» та Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач вважає, що відповідач порушив право та охоронюваний законом інтерес на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національної меншини, збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, тощо.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 1-10/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл,

що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам

України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Апеляційний суд встановив те, що позивач є громадською організацією, яка представляє інтереси євреїв колишнього радянського союзу і звернулась з позовом про захист прав та інтересів пов`язаних з об`єктом культурної спадщини єврейського народу, місцем масових розстрілів і поховань євреїв під час Голокосту, у м. Львів - Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України. Охоронюваний законом інтерес, на думку позивача, порушила Брюховицька селищна рада.

Апеляційний суд вважає, що позивач вправі звернутися з цим позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.

Розпорядженням № 604-р від 20.07.1998 року «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» Кабінет Міністрів України затвердив заходи, які повинні здійснити органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування з метою збереження місць поховань у населених пунктах (далі - розпорядження № 604-р).

Відповідно до пункту 3 розпорядження № 604-р, зокрема, органам місцевого самоврядування із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин доручено провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження. Строк виконання 1998 - 1999 роки.

Оцінюючи поведінку відповідача щодо виконання пункту 3 розпорядження № 604-р, апеляційний суд виходить з такого.

Проаналізувавши норму пункту 3 розпорядження № 604-р, апеляційний суд зазначає, що в цій нормі закладена вимога про необхідність активних дій суб`єкта владних повноважень, щодо проведення робіт з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни та продовження здійснення заходів щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження.

Відповідач не заперечує ту обставину, що Брюховицька селищна рада не проводила вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, а відтак не здійснювала заходів щодо облаштування, утримання та збереження цих місць.

Бездіяльністю є певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні дій, які такий суб`єкт зобов`язаний і міг вчинити, відповідно до покладених на нього обов`язків законодавством України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що моментом припинення дії нормативно-правового акта є момент втрати ним юридичної сили. Згаданий акт Кабінету Міністрів України є чинним, як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на даний час. Коло осіб, на яких розповсюджується його дія, є необмеженим, що свідчить про його нормативний характер.

Тому, встановлений у розпорядженні проміжок часу виконання робіт передбачених пунктом 3 не свідчить про завершення його дії в часі, а вказує на тривалу бездіяльність відповідача щодо невиконання розпорядження щодо збереження місць давніх поховань.

Пунктом 4 розпорядження № 604-р, органам місцевого самоврядування доручено не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ. Строк виконання - постійно.

Представник позивача в судовому засіданні надала інформацію про те, що земельні ділянки на території 44 кварталу Брюховицького лісництва, де розташована земельна ділянка, на якій виявлено сліди давніх поховань, виділені громадянам для будівництва та обслуговування будинків.

Тому, апеляційний суд вважає, що в цьому випадку є необхідність зобов`язати відповідача виконувати пункт 4 розпорядження № 604-р.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і бути адекватним наявним обставинам.

Отже, на думку апеляційного суду, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині пунктів 3, 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» та зобов`язання Брюховицьку селищну раду виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині пунктів 3, 4 щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» є ефективним способом захисту інтересів позивача, а тому їх необхідно задовольнити.

Оцінюючи позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016, а саме, не визначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» та зобов`язання Брюховицьку селищну раду виконати вимоги статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016, а саме, визначити межі та режим використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України», апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

З метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

На охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Селище міського типу Брюховичі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року № 878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України» внесено до Списку історичних населених місць України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 318 затверджено

Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць (далі - Порядок № 318).

Пунктом 3 Порядку № 318 визначено, що режими використання історичних ареалів визначаються їх історико-культурним потенціалом (кількістю, видами, типами і категоріями об`єктів культурної спадщини, загальною містобудівною структурою, наявністю чи відсутністю заповідників, а також установленими зонами охорони пам`яток).

Згідно з пунктом 14 Порядку № 318 в охоронних зонах здійснюється реставрація та реабілітація пам`яток, забезпечується охорона традиційного характеру середовища, усунення споруд і насаджень, які порушують традиційний характер середовища, відтворення втрачених цінних об`єктів. Нове будівництво можливе тільки у виняткових випадках за

проектами, погодженими в порядку, визначеному законодавством.

ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016 це Національний стандарт, який визначає склад та зміст науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування.

Статтею 1 розділу 1 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини (Конвенцію ратифіковано Указом Президії Верховної Ради УРСР № 6673-ХІ від 04 жовтня 1988 року) визначено поняття «культурна спадщина», зокрема, ансамблі: групи ізольованих чи об`єднаних будівель, архітектура, єдність чи зв`язок з пейзажем яких є видатною універсальною цінністю з точки зору історії, мистецтва чи науки.

Згідно з Конвенцією про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року, стороною якої є Україна, «архітектурна спадщина» включає такі нерухомі об`єкти, пам`ятки: усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення, архітектурні ансамблі, однорідні групи міських або сільських будівель, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення і характеризуються спільністю чітких територіальних ознак.

Відповідно до міжурядової Угоди, укладеної між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки «Про охорону та збереження культурної спадщини» від 04 березня 1994 року, - кладовища, поховання жертв репресій тоталітарних режимів визначені об`єктами культурної спадщини, які підлягають до збереження та охороні в цілях і рамках цієї Угоди. Сторони (Україна та США) взяли на себе зобов`язання щодо виконання умов даної Угоди.

Поняття «культурна спадщина», в межах цієї Угоди, означає культові заклади, місця історичного значення, пам`ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, які мають до цього відношення.

У статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» дано визначення поняття об`єкт культурної спадщини, згідно з яким - це визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини», до історичних об`єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Поняття земель історико-культурного призначення наводиться у статті 53 Земельного кодексу України, шляхом перелічення їхнього складу: до земель історико-культурного призначення належать землі на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини.

Згідно з пунктів 2.3, 3.2, 3.5 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України № 158 від 11 березня 2013 року регулюється облік виявлених об`єктів культурної спадщини і набуття ними правового статусу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини», органами управління у сфері охорони культурної спадщини є спеціально уповноважені органи, до яких віднесені органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування.

Обов`язки із забезпечення охорони, планування та впорядкування територій місць поховання, в силу вимог частини 5 статті 8, частини 2 статті 23, статті 31 Закону України «Про поховання та похоронну справу», покладено на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи.

Статтею 3 цього Закону визначено, що правову основу діяльності в галузі поховання становлять Конституція України, цей Закон, інші закони України, міжнародні договори України тощо.

Однією із функцій землеустрою відповідно до пункту «в» частини 1 статті 2 Закону України «Про землеустрій» є встановлення і закріплення на місцевості меж територій історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Для організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення статтею 47 цього Закону передбачено виготовлення проектів землеустрою.

Відповідно до пункту «д» частини 1 цієї статті проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Тобто, проведенню облаштування, утримання та збереження місць давніх поховань має передувати організація і встановлення меж їх територій. З цією метою передбачено виготовлення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що об`єкт «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» є об`єктом культурної спадщини, знаходиться на території історичних населених місць України, а тому підлягає охороні відповідно до статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо бездіяльності відповідача в частинні організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України.

Тому, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Брюховицької селищної ради щодо невиконання вимог статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016, а саме, не визначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» та зобов`язання Брюховицьку селищну раду виконати вимоги статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016, а саме, визначити межі та режим використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта «Місце масових розстрілів і поховань у місті Львів-Брюховичі Львівської області, вул. Незалежності України» необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Брюховицької селищної ради Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року в справі № 1.380.2019.001904 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 11.12.2019 року