Справа № 640/20491/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 грудня 2019 року 11:49 № 640/20491/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправними та скасування наказу в частині

за участі представників сторін:

від позивача - Рябека Є.О.,

від відповідача - Іванюк Д.С.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу Міністерства юстиції України №3627/7 від 09 жовтня 2019 року «Про проведення службового розслідування», яким ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків за займаною посадою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що пункт 4 наказу Міністерства юстиції України №3627/7 від 09 жовтня 2019 року не містить обставин, які дають підстави вважати, що у випадку продовження позивачем виконання своїх посадових обов`язків останній може продовжити вчинення дисциплінарного проступку, умисно вчинити інше кримінальне, адміністративне чи дисциплінарного правопорушення, заподіяти матеріальну чи моральну шкоду фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі через необережність; перешкоджати здійсненню повного, всебічного та неупередженого службового розслідування. З огляду на викладене, позивач вважає, що наказ №3627/7 від 09 жовтня 2019 року в частині відсторонення його від виконання службових обов`язків є безпідставним та таким, що прийнято з порушенням Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник Міністерства юстиції України зазначив, що відсторонення від виконання службових обов`язків за займаною посадою пунктом 4 наказу №3627/7 від 09 жовтня 2019 року фактично не порушує права позивача, оскільки на час відсторонення за позивачем зберігається виплата посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу років та щомісячного додаткового грошового забезпечення (крім премії).

Додатково представник відповідача вказує, що оскаржуваний наказ №3627/7 від 09 жовтня 2019 року прийнято з метою розгляду причини незадовільної організації роботи, спрямованої на усунення недоліків, виявлених за результатами інспектувань установ виконання покарань, підпорядкованих Південному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, здійснений працівниками Управління пенітенціарних інспекцій, відповідно до пунктів 1-2 розділу VII Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2012 року №356/5.

В судовому засіданні 03 грудня 2019 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом Міністерства юстиції України від 27 липня 2018 року №2837/к ОСОБА_1 з 15 серпня 2018 року призначено на посаду першого заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України №3627/7 від 09 жовтня 2019 року «Про проведення службового розслідування» утворено комісію з проведення службового розслідування у складі згідно з додатком; наказано комісії організувати та провести службове розслідування за фактами недостатнього контролю з боку керівництва Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за діяльністю підпорядкованих установ Державної кримінально-виконавчої служби України; наказано службове розслідування провести протягом одного місяця з дня його призначення; відсторонено першого заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків за займаною посадою на період проведення службового розслідування.

Незгода позивача із наказом Міністерства юстиції України №3627/7 від 09 жовтня 2019 року в частині відсторонення його від виконання службових обов`язків за займаною посадою на період проведення службового розслідування зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 14 Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року 2713-IV до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Статтею 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року 3460-IV визначено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року 3460-IV особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок.

Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від виконання службових обов`язків за посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування.

Аналогічні норми закріплено у пунктах 1-3 розділу VІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2012 року №356/5, згідно яких особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від виконання службових обов`язків за займаною посадою із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім премії).

Рішення про відсторонення особи рядового чи начальницького складу від виконання службових обов`язків за займаною посадою можуть приймати начальники, яким надано право на прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від виконання службових обов`язків за займаною посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади з моменту призначення такого службового розслідування до його завершення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що пункт 4 наказу Міністерства юстиції України №3627/7 від 09 жовтня 2019 року «Про проведення службового розслідування» прийнято за наявності підстав, визначених Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року 3460-IV та Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2012 року №356/5.

Одночасно суд вважає безпідставним посилання позивача на норми статті 17 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної гвардії України», оскільки відповідно до згадуваних вище норм Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року 2713-IV позивач є особою рядового і начальницького складу, отже на спірні правовідносини поширюються норми саме Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року 3460-IV.

Одночасно суд наголошує, що на час відсторонення від виконання службових обов`язків за займаною посадою за позивачем зберігається посадовий оклад, оклад за спеціальне звання, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення.

З огляду на викладене, суд не вбачає порушення прав та інтересів позивача при прийнятті відповідачем наказу Міністерства юстиції України №3627/7 від 09 жовтня 2019 року «Про проведення службового розслідування».

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2012 року №356/5 , державний секретар Міністерства юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки, має право призначати службові розслідування за всіма підставами, визначеними цим Порядком, стосовно всіх категорій осіб рядового і начальницького складу органів та установ.

Аналогічні повноваження державного секретаря Міністерства юстиції України закріплені у пункті 12-1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228.

З огляду на викладене, оскільки оскаржуваний наказ №3627/7 від 09 жовтня 2019 року прийнято державним секретарем Міністерства юстиції України, суд дійшов висновку, що такий наказ прийнято з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 11 грудня 2019 року