Справа № 360/4680/19
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4680/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивача) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі також відповідач, Старобільське ОУПФУ), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність Старобільського ОУПФУ щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 01.02.2018 по 31.05.2019;

- зобов`язати Старобільське ОУПФУ нарахувати та виплатити позивачу заборгованість по пенсії за період з 01.02.2018 по 31.05.2019.

Також просить зобов`язати Старобільське ОУПФУ подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач має статус тимчасово переміщеної особи, є пенсіонером та перебуває на обліку у відповідача.

З 01.02.2018 відповідач призупинив позивачу виплату пенсії. Згідно з наданою на заяву позивача відповіді Старобільського ОУПФУ від 15.10.2019 № 7485/02-02 в Новоайдарському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Старобільського ОУПФУ перебуває на обліку як отримувач пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 відповідно до заяви про запит пенсійної справи від 15.10.2015. Виплата пенсії провадиться через відділення AT «Ощадний банк України» відповідно до особистої заяви отримувача пенсії. За матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 з 01.02.2018 було припинено виплату пенсії у зв`язку з надходженням до відповідача Витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (при Новоайдарській райдержадміністрації) від 21.12.2017 № 46, згідно до якого комісією ухвалено припинити соціальну виплату у зв`язку з не підтвердженням факту проживання позивача за зареєстрованою адресою. 17.04.2018 позивач зверталася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, проте, відповідно до отриманого Витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (при Новоайдарській райдержадміністрації) від 14.05.2018 № 15, згідно до якого факт її проживання знову не підтвердився та комісією ухвалено рішення про відмову у призначенні соціальної виплати, виплата пенсії відповідачем не поновлювалася. 16.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з повторною заявою про відновлення виплати пенсії з 01.02.2018. Відповідно до отриманого Витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (при Новоайдарській райдержадміністрації) від 28.12.2018 № 44, згідно до якого позивач не з`явилася та не пройшла фізичну ідентифікацію, комісією знову ухвалено рішення про відмову у призначенні соціальної виплати, у зв`язку з чим виплата пенсії відповідачем не поновлювалася. 02.04.2019 позивач повторно звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії з 01.02.2018. Відповідно до отриманого Витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (при Новоайдарській райдержадміністрації) від 16.05.2019 № 14, рішенням комісії ухвалено поновити соціальні виплати позивачу, тобто відповідачем було поновлено виплату пенсії з 01.06.2019. Таким чином, період невиплати пенсії складає з 01.02.2018 по 31.05.2019. На виконання п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (зі змінами) доплата пенсії з місяця, в якому надійшла заява (квітень 2019 року) по травень 2019 року буде проведена після отримання фінансування на даний вид виплат. Сума пенсії, яка не виплачена за минулий період з 01.02.2018 по 31.03.2019, обліковується у відповідача та буде виплачена на умовах окремого Порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На даний час виплату пенсії позивачу поновлено з червня 2019 року.

З посиланням на норму частини другої статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, якою передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, позивача вважає, що невиплата пенсії позивачу за період з 01.02.2018 по 31.05.2019 є протиправною, а тому звернувся з цим позовом до суду і є підстави задовольнити позовні вимоги.

Відповідач заперечував проти задоволення вимог, про що подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 44-45), в якому зазначив таке.

ОСОБА_1 15.10.2015 звернулася до управління із заявами про призначення/перерахунок пенсії (взяття її пенсійної справи на облік) та про запит її пенсійної справи з управління ПФУ в Жовтневому районі м. Луганська та надала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово перемістилася до Новоайдарського району, від 21.09.2015 №927010716.

Пенсійна справа позивачки взята на облік управлінням з серпня 2014 року, а у листопаді 2015 року пенсію ОСОБА_1 опрацьовано до виплати на грудень 2015 року, також виплачена і заборгованість, яка утворилась. Таким чином, пенсія позивачці виплачувалась по січень 2018 року включно.

Проте, з лютого 2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено у зв`язку із надходженням 03.01.2018 до управління Протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 21.12.2017 № 46, яким не підтверджено фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік ВПО, тому Комісією вирішено припинити соціальну виплату позивачці згідно чинного законодавства.

З методо поновлення виплати пенсії 17.04.2018 позивачкою було подано до управління відповідну заяву та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На виконання вимог п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних обставин), управлінням було направлено запит до УСЗН Новоайдарської РДА Луганської області на предмет підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_1 за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Проте, 15.05.2018 до управління надійшов Протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 14.05.2018 № 15, яким знову не підтверджено фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік ВПО, тому Комісією вирішено відмовити у призначенні (поновленні) соціальної виплати позивачці згідно чинного законодавства.

Таким чином, 16.10.2018 ОСОБА_1 вдруге звертається до управління із заявою про поновлення належних їй пенсійних виплат, надавши Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На виконання вимог п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних обставин), управлінням було направлено запит до УСЗН Новоайдарської РДА Луганської області, на предмет підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_1 за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 28.12.2018 № 44, який надійшов до управління 08.01.2019 року, знову не підтверджено фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік ВПО, тому Комісією вирішено відмовити у призначенні (поновленні) соціальної виплати позивачці згідно чинного законодавства.

Таким чином, 02.04.2019 ОСОБА_1 знову звертається до управління з заявою про поновлення належних їй пенсійних виплат та надає Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На виконання вимог пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних обставин), управлінням було направлено запит до УСЗН Новрайдарської РДА Луганської області, на предмет підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_1 за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Протоколом Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 15.05.2019 № 14, підтверджено місце фактичного проживання позивачки за адресою, вказаною у довідці ВПО.

На підставі вищезазначеного, управлінням у травні 2019 року було проведено поновлення нарахування пенсії ОСОБА_1 до виплати на червень 2019 року у місячному розмірі, за період з липня 2019 року по теперішній час позивачкою щомісяця отримуються належні їй пенсійні виплати у місячному розмірі, так у листопаді 2019 року ОСОБА_1 отримано 1564,00 грн.

Що ж стосується невиплаченої пенсії за лютий 2018 року - травень 2019 року, повідомляємо, що абз. 20 п. 1 постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 21.08.2019 № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України») встановлено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Просить залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку із необґрунтованістю.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (арк. спр. 17, 50-53).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено до розгляду на 26.11.2019. Визнано не пропущеним строк звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовом (арк. спр. 1-3).

Станом на 26.11.2019 головуючий-суддя перебував на лікарняному, про що складено довідку від 26.11.2019 (арк. спр. 48).

Розгляд справи призначено на 12.12.2019.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Судом установлено, що позивач є інвалідом 1 групи з дитинства та пенсіонером по втраті годувальника довічно, про що свідчить пенсійне посвідчення від 18.02.2002 № 107515 (арк. спр. 9, 11).

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 21.09.2015 № 927010716 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач перемістився за адресою: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 (арк. спр. 9).

15.10.2015 позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі, правонаступником якого є Старобільського ОУПФУ, із заявами із заявою запит її пенсійної справи з УПФУ Жовтневого р-ну м. Луганська (арк. спр. 27).

Позивача взято на облік відповідачем з 01.08.2014 (арк. спр. 24-25).

Відповідно до витягу з протоколу від 21.12.2017 № 46 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам факт проживання позивача за адресою: АДРЕСА_3 2 не підтверджено, відмовлено у призначенні соціальну виплату (арк. спр. 30).

17.04.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.02.2018 (арк. спр. 31).

Відповідно до витягу з протоколу від 14.05.2018 № 15 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам факт проживання позивача за адресою: АДРЕСА_3 2 не підтверджено, відмовлено у призначенні соціальну виплату (арк. спр. 33).

16.10.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії з 01.02.2018 (арк. спр. 34).

Відповідно до витягу з протоколу від 28.12.2018 № 44 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відмовлено позивачу у призначенні соціальну виплату (арк. спр. 35).

02.04.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії з 01.02.2018 (арк. спр. 36).

Відповідно до витягу з протоколу від 16.05.2019 № 14 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам призначено/відновлено позивачу соціальну виплату (арк. спр. 37).

Згідно з довідки Старобільського ОУПФУ від 06.11.2019 № 8451/03-10 ОСОБА_1 пенсія за період з 01.02.2018 по 31.05.2019 нарахована в сумі 23502,00 грн, але не виплачена (арк. спр. 41).

Відповідно до довідок Старобільського ОУПФУ від 06.11.2019 № 8452/03-10 та від 06.11.2019 № 8450/03-10 ОСОБА_1 виплачена пенсія за період з 01.08.2014 по 31.01.2018 та з 01.06.2019 по 30.11.2019 (арк. спр. 40, 42).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії за період з 01.02.2018 по 31.05.2019.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за минулі періоди, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

До даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплені основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22.11.2014.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок бойових дій на території Луганської області, тобто не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на виплату йому пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи, що позивач має право на виплату пенсії, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в пункті 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії з 01.02.2018 по 31.05.2019.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених права позивача, вважає за необхідне зобов`язати Старобільське ОУПФУ виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.02.2018 по 31.05.2019.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що виплата заборгованості позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, при цьому керується підзаконним нормативно-правовим актом постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

Суд вважає таку підставу неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлені законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин щодо виплати пенсії пенсіонерам слід застосовувати норми Закону № 1058-IV, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу за період з 01.02.2018 по 31.05.2019, таким чином вказана заборгованість пенсії позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, а згідно частини першої статті 139 КАС України судові витрати підлягали оплаті, судовий збір у розмірі 768,40 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 2, 8, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії по втраті годувальника за період з 01.02.2018 по 31.05.2019.

Зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41246506, місцезнаходження: 92704, Луганська обл., Старобільський район, м. Старобільськ, кв. Дружби, буд. 1 А) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість по пенсії по втраті годувальника за період з 01.02.2018 по 31.05.2019.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41246506, місцезнаходження: 92704, Луганська обл., Старобільський район, м. Старобільськ, кв. Дружби, буд. 1 А) до Державного бюджету України судовий збір в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця