Справа № 120/2924/19-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 грудня 2019 р. Справа № 120/2924/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Івацко О.М.

представника позивача: Радзієвського А.М.

представника відповідача: Чайки А.О., Данилюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тасман"

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тасман" (далі - ТОВ "Компанія "Тасман", товариство, позивач) із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 20 серпня 2019 року № 148/40/36336063.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що фіскальною службою проведено перевірку товариства, за наслідком якої встановлено факт реалізації дизельного пального в кількості 5 літрів вартістю 125 грн. без відповідних дозвільних документів, а саме, ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, що є порушенням ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" № 481/95-ВР.

Позивач не погоджується із наявністю порушення та вказує, що долучений до матеріалів перевірки "розрахунковий чек" не містить жодної ідентифікуючої ознаки товариства, окрім того складений в довільній формі, яка не відповідає жодним вимогам Положення про форму та зміст розрахункових документів затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 № 13.

Також позивач зазначає, що підписання акту (довідки) фактичних перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його законними представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу. Натомість як вбачається з рішення про застосування фінансових санкцій від 20 серпня 2019 року № 148/40/36336063, підставою для нарахування штрафних санкцій вказано акт перевірки №148/40/36336063 від 01.08.2019 року, тоді як наявний у позивача акт не містить ні реєстраційного номеру, ні дати, адже він був вручений одразу після перевірки, а не в порядку передбаченому ПК України. Відповідно, не можливо встановити тотожність змісту та опису порушення.

Позивачем вказано на те, що перевірка проводилась посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області, тоді як повноваження перейшли до ГУ ДПС у Вінницькій області, а отже проведена не уповноваженими особами/органом.

Вказав, що контролюючим органом прийнято рішення, тоді як має бути сформовано податкове повідомлення-рішення, а тому порушено порядок його прийняття.

Окрім того, представник позивача зазначив, що реалізоване в ході перевірки паливо знаходилось лише на зберіганні у товаристві та фактично було власністю фізичної особи, що підтверджується судовим рішенням. Відтак, відсутні підстави застосовувати штрафні санкції за реалізацію товариством палива за відсутності ліцензії.

За наведених обставин, на думку позивача, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню у зв`язку із чим товариство звернулось до суду із цим позовом.

Ухвалою від 16.09.2019 р. відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду на 16.10.2019 р. за правилами загального провадження.

15.10.2019 р. надійшов відзив, в якому представник відповідача вказав, що за наслідком перевірки встановлено порушення вимог статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" в частині ліцензування діяльності пов`язаної з роздрібним продажем пального. При цьому, цей Закон за предметом правового регулювання не належить до податкового законодавства і не є законом про оподаткування, тобто не пов`язаний з нарахуванням і сплатою податків, зборів і обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" до суб`єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, які підпадають під визначення адміністративно-господарських.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій визначено статтею 250 Господарського кодексу України.

Рішення про застосування фінансових санкцій виносяться за формою, встановленою згідно з додатком до Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (із змінами та доповненнями від 16.12.2015 року № 1050), а не за формою податкових повідомлень-рішень. Відтак, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

16.10.2019 р. протокольною ухвалою суду замінено ГУ ДФС у Вінницькій області його правонаступником ГУ ДПС у Вінницькій області та відкладено підготовче засідання на 31.10.2019 р.

28.10.2019 р. подано відповідь на відзив, в якій вказано, що відзив не спростовує твердження позивача про те, що матеріалами справи не встановлено факт роздрібної торгівлі пальним.

31.10.2019 р. справа знята з розгляду у зв`язку із перебуванням у відрядженні головуючого судді та призначена на 07.11.2019 р.

07.11.2019 р. протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 14.11.2019 р.

14.11.2019 р. відмовлено в задоволенні заяви про виклик свідка та закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті на 02.12.2019 р.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

31.07.2019 року на підставі наказу на проведення фактичної перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області від 30.07.2019 року № 4071 та направлень на проведення перевірки від 30.07.2019 року № 2485, 2486 посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку ТОВ "Компанія"Тасман" (код за ) за адресою: Барський район, селище Бар, вул. Залізнична, 5.

За результатами перевірки складено акт від 01 серпня 2019 року, в якому зафіксовано факт реалізації дизельного пального в кількості 5 літрів вартістю 125 грн., без відповідних дозвільних документів а саме: ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, що є порушенням ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" .

За наслідком проведеної перевірки та складеного акту ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 20 серпня 2019 року № 148/40/36336063, яким до товариства застосовано штраф в розмірі 250 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням та вказуючи на відсутність порушення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд вказує наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, регламентуються Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до положень статті 15 Закону № 481/95-ВР, імпорт або експорт пального здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання, що імпортує або експортує пальне, ліцензії на право виробництва або зберігання, або оптової чи роздрібної торгівлі пальним.

Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Закону № 481/95-В, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії у розмірі 250000 гривень.

Із аналізу процитованих норм видно, що у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії застосовується штраф.

Як встановлено судом, перевіркою виявлено порушення, яке полягало у реалізації товариством пального за відсутності відповідної ліцензії, що має наслідком застосування штрафних санкцій.

Оцінюючи позицію позивача стосовно того, що перевірку здійснювало ГУ ДФС у Вінницькій області в той час, як його повноваження припинились та перейшли до ГУ ДПС у Вінницькій області, суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 2 постанови КМУ "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" від 18 грудня 2018 р. № 1200, Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, як видно із наказу ДПС України №36 від 28.08.2019 р. лише у серпні 2019р. розпочато виконання першою функцій і повноважень ДФС України. Окрім того, пунктом 1 наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області №7 від 29.08.2019 р. наказано розпочати Головним управління ДПС у Вінницькій області виконання функцій і повноважень Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Отже, до Головного управління ДПС у Вінницькій області перейшли всі повноваження Головного управління ДФС у Вінницькій області з 29 серпня 2019 р.

В свою чергу, фактична перевірка товариства проведена в липні 2019 р., коли повноваження Головного управління ДФС у Вінницькій області ще не перейшли до Головного управління ДПС у Вінницькій області. А отже ГУ ДФС у Вінницькій області було належним суб`єктом проведення перевірки.

Щодо неточностей акту, на яких наголошує позивач, зокрема, відсутність його дати та номеру на момент вручення примірника; не вірного зазначення назви нормативно акту, вимоги якого порушено; розбіжності у годинах, які відображені у акті перевірки та які зазначені у пояснені ОСОБА_1 , тут суд вказує наступне.

Як видно зі змісту акту перевірки, а саме, пункту 1.1, зазначено: "Початок перевірки: число 31, місяць липня, рік 2019., год 12, хв. 20" У пункті 3.2 цього ж акту відображено дату закінчення перевірки: "число 31, місяць 07, рік 2019, год 17, хв 50".

Отже дата проведення перевірки зафіксована у акті.

Оцінюючи аргументи сторони позивача щодо відсутності дати акту перевірки та його реєстраційного номера, то суд вказує на положення пункту 86.5 статті 86 ПК України, відповідно до якого акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Тобто фактична дата реєстрації та номер акту зазначаються на ньому не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки і, за таких умов, на момент її проведення не є обов`язковими.

Відповідно до підпункту 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Виходячи з положень процитованої норми та фактичних обставин перевірки, відповідно до яких спочатку о 12 год відбулась контрольна закупка палива та розрахунки за нього (згідно пояснень ОСОБА_1 ), а об 12 год 20 хв. розпочалась перевірка, - порушень зі сторони контролюючого органу в частині хронології дій не було.

Представник позивача також вказує, що оскаржуване рішення не відповідає за своїм змістом затвердженій формі в частині назви нормативно-правового акту.

З цього приводу суд зазначає.

Згідно затвердженої в редакції Постанови Кабінету Міністрів №1050 від 16.12.2015 р. форми "рішення про застосування фінансових санкцій", у ньому є посилання на положення статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" , тоді як в оскаржуваному рішенні контролюючий орган, вказує на порушення товариством положень статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального". Тобто, на думку позивача, в оскаржуваному рішенні невірно зазначено Закон, норми якого порушено.

З цими доводами суд не погоджується виходячи з наступного.

Форма оскаржуваного рішення затверджена, як вже зазначалось, 16.12.2015 р. і на той час Закон мав назву "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Проте, в назву Закону, згідно із Законом № 2628-VIII від 23.11.2018 р., внесено зміни, після чого він звучить наступним чином: «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відтак, приймаючи оскаржуване рішення контролюючий орган посилався на положення закону з назвою чинною на момент перевірки, що відповідає загальним засадам права та дії закону у часі.

Аналізуючи позицію позивача стосовно того, що розрахункового документу ТОВ «Компанія «Тасман» не видавало, а долучений до матеріалів перевірки «розрахунковий чек» не містить жодної ідентифікуючої ознаки, суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів перевірки, до них долучено отриманий перевіряючими при проведені контрольної закупки, розрахунковий документ №12 від 31.07.2019 р. з зазначенням назви товару «Д/п», у кількості 5, ціна 25, сума 125. На ньому стоїть відтиск печатки ТОВ «Компанія «Тасман». Відтак, ідентифікуючі ознаки цей документ має та надає можливість встановити його належність конкретній юридичній особі.

Окремо суд зауважує, що невідповідність виданого розрахункового документу вимогам Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» і Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 р., може свідчити лише про недотримання самим позивачем вимог чинного законодавства при його формуванні та не може спростовувати доводи сторони відповідача про фактичне отримання такого документу перевіряючими та фактичне проведення розрахунків при здійснені контрольної закупки.

До матеріалів адміністративної справи позивачем додано рішення Барського районного суду Вінницької області від 04.10.2019 р. у справі №125/1793/19 на підтвердження того, що реалізоване паливо належало на праві власності ОСОБА_1 , а не товариству.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Як видно зі змісту постанови Барського районного суду Вінницької області від 04.10.2019 р. у справі №125/1793/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст. 164 КУпАП - провадження закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, судом зазначено, що «матеріали справи не містять доказів, які об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП» (провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), -

тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої).

Таким чином, Барським районним судом встановлено «що в діях Доможирової відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП».

При цьому, слід зауважити, що аналізуєме судове рішення не містить посилань на встановлення судом власника та фактичного реалізатора палива, зокрема, ОСОБА_1 . Відповідно, не підтверджує позицію представника позивача.

Відсутні у судовому рішенні й посилання на письмові докази, що є предметом дослідження в адміністративній справі.

Окрім того, при вирішені спору суд враховує й положення статей 936, 937 ЦК України, відповідно до яких за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Частиною першою статті 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Отже, як видно договір зберігання між фізичною та юридичною особою має бути складено в письмовій формі. При цьому, доказів укладення договору зберігання між ТОВ ""Компанія" Тасман" та ОСОБА_1 не надано ані під час перевірки контролюючому органу, ані суду.

За сукупністю наведених обставин, суд доходить висновку, що факт роздрібної торгівлі пального товариством 31.07.2019 р. без ліцензії знайшов своє підтвердження та не спростовано позивачем в ході розгляду справи.

Оцінюючи доводи сторони позивача щодо не дотримання форми рішення, а саме на необхідність прийняття саме податкового повідомлення -рішення, не приймається судом до уваги виходячи з наступних міркувань.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 р. № 790 (далі- Порядок № 790).

Згідно пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку, фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

До суб`єктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених Законом.

Підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

Рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.

Як встановлено судом, форма оскаржуваного рішення відповідає затвердженій.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за наслідком проведеної перевірки суб`єкт владних повноважень правомірно прийняв саме рішення про застосування фінансових санкцій, а не податкове повідомлення-рішення як вказує позивач.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вище наведене, на думку суду, підстави вважати, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не в межах та не у спосіб визначений чинним законодавством або застосував фінансові санкції безпідставно, -відсутні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тасман" (вул.Межигірська, 22, м.Київ, ).

Відповідач : Головне управління ДПС у Вінницькій області ( вул. Хмельницьке шосе, буд 7, м. Вінниця, ).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 12.12.19

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна