Справа № 160/9841/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9841/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року (суддя Лазаренко М.С.) у справі №160/9841/19 за позовом ОСОБА_1 до судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренка Дмитра Володимировича про оскарження рішення, дій чи бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

встановити, що суддя Сидоренко Дмитро Володимирович в ухвалі суду від 02.10.2019 року по справі № 160/9508/19 приховав юридичний факт про звернення громадянина України ОСОБА_1 до суду безпосередньо на підставі статті 8 Конституції України, яка має норми прямої дії та гарантує право звернення будь - якого громадянина чи людини до суду задля захисту порушеного права без жодних обмежень чи умов, що свідчить про упередженість суду на користь відповідачів та має ознаки кримінального злочину встановлені статтею 364 Кримінального кодексу України;

зобов`язати суддю ОСОБА_2 відновити та забезпечити право громадянина України ОСОБА_1 на звернення до суду на підставі статті 8 Конституції України задля забезпечення позову та позовної заяви Про забезпечення Кабінетом Міністрів України, Дніпропетровською обласною радою та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією особистого немайнового права громадянина України ОСОБА_1 на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля, відновлення порушеного права, забезпечення права на звернення до суду на підставі статті 8 Конституції України та відшкодування моральної шкоди за порушене право;

визнати, що довідка Пенсійного фонду про пенсію за 2018 рік та довідка ДФС про відсутність іншого доходу за 2018 рік та за 3 квартали 2019 року містять необхідну інформацію і відповідають вимогам документу, який подано через систему Електронний суд та засвідчено електронно-цифровим підписом громадянина України ОСОБА_1 та зобов`язати суддю Сидоренко Дмитра Володимировича визнати вказані документи та звільнити громадянина України ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову та позовної заяви у справі № 160/9508/19 на підставі статті 8 Конституції України та у зв`язку з незадовільним матеріальним станом, а також надати правову оцінку щодо можливості громадянина чи людини звернутися до суду безпосередньо на підставі статті 8 Конституції України без жодних обмежень чи умов;

встановити, на підставі листа Державної судової адміністрації від 22.03.2019 №ІМФ/Б227-19-322/19, що заява про забезпечення позову та позовна заява Про забезпечення Кабінетом Міністрів України, Дніпропетровською обласною радою та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією особистого немайнового права громадянина України ОСОБА_1 на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля у справі № 160/9508/19, яка була подана через систему Електронний суд у додатках до заяви про забезпечення позову та довідка про дохід і довідка про відсутність додаткового доходу за 2018 рік, містять підпис громадянина України ОСОБА_1 і відповідають вимогам статті 150,151,152,153,154 та статті 18,44,ч.2,ч.4,ч.5 статті 94, статті 160,161,69,171,248 КАС України;

встановити, що суддя Сидоренко ОСОБА_3 Володимирович приховав в ухвалі суду від 02.10.2019 у справі № 160/9508/19 інформацію про звернення громадянина України ОСОБА_1 до суду із заявою про забезпечення позову безпосередньо на підставі статті 8 Конституції України та порушив гарантоване право громадянина України ОСОБА_1 на звернення до суду задля захисту порушеного права і таким чином скасував по відношенню до громадянина України ОСОБА_1 дію статті 8 Конституції України, яка має норми прямої дії;

встановити, що дії судді ОСОБА_2 , який приховав в ухвалі суду від 02.10.2019 року у справі №160/9508/19 інформацію про звернення громадянина України ОСОБА_1 до суду із заявою про забезпечення позову безпосередньо на підставі статті 8 Конституції України порушив гарантоване право громадянина України ОСОБА_1 на звернення до суду задля захисту порушеного права та скасував по відношенню до громадянина України ОСОБА_1 дію статті 8 Конституції України, яка має норми прямої дії, підпадають під дії статті 364 Кримінального кодексу України та звернутися до правоохоронних органів задля притягнення до відповідальності за вчинення корупційного злочину;

скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 про повернення заяви про забезпечення позову у справі № 160/9508/19 та забезпечити особисте немайнове право громадянина України ОСОБА_1 на життя та особисте немайнове право на безпечне для життя і здоров`я довкілля;

скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з вимогою сплатити судовий збір, який перевищує 5 відсотків річного доходу громадянина України ОСОБА_1 , порушує статтю 8 Конституції України, як таку, що порушує верховенство права встановлене статтею 8 Конституції України щодо звернення громадянина України ОСОБА_1 до суду і зобов`язати суддю ОСОБА_2 Володимировича відкрити провадження у справі №160/9508/19 за заявою про забезпечення позову та за позовною заявою Про забезпечення Кабінетом Міністрів України, Дніпропетровською обласною радою та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією особистого немайнового права громадянина України ОСОБА_1 на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля;

відшкодувати, на підставі статті 56 Конституції України, за рахунок держави моральні збитки, які позивач зазнав та зазнає зараз, у розмірі сто тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за порушене судами право на доступ до правосуддя задля захисту своїх прав гарантованих статтею 8 Конституції України від протиправних дій державних органів влади та їх посадових осіб.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року відмовлено у відкриті провадження в даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати як таку, що порушує статтю 8,55 Конституції України та підставі рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 у справі №1-17/2001 №6-рп/2001 повернути справу на повторний розгляд. За позицією скаржника суд першої інстанції, відмовивши у відкритті провадження за поданим позивачем позовом, фактично відмовив у захисті порушених прав позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, фактично підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стала незгода з процесуальними діями (бездіяльністю) та рішеннями, вчиненими/прийнятими суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренком Д.В. при розгляді адміністративної справи №160/9508/19.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Разом з тим, суд та суддя при розгляді справ не виконують публічно-владних управлінських функцій, а здійснюють повноваження відповідно до норм процесуального закону, спрямовані на вирішення спору між сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі.

Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.10.2019 у справі № 1340/4052/18.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ і справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, учинених у зв`язку з розглядом судових справ. Така позиція міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів».

Отже, в даному випадку суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В. не є суб`єктом владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, та відповідно не може бути відповідачем у справі про оскарження його рішень та дій, вчинених під час здійснення ним правосуддя.

Суд також зазначає, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

Оскільки спір у даній справі виник у зв`язку з незгодою позивача з процесуальними діями та рішеннями судді, вчиненими/прийнятими ним при розгляді адміністративної справи, тому їх оскарження можливе лише в порядку перегляду судових рішень у цій справі, передбаченому КАС України.

За таким обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства і правомірно відмовив у відкритті провадження з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року по справі №160/9841/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 10.12.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк