Справа № 404/8749/15-а
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року справа № 404/8749/15-а

провадження № 2-іс/340/30/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (далі - Управління), Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (далі - Управління 2) про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з заявою до Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді (далі - Управління 3) про зобов`язання перерахувати з 04 квітня 2014 року пенсію по втраті годувальника відповідно до приписів статті 37 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон) та статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон 2) у розмірі 70% заробітної плати годувальника (Том 1 а.с.2-5, 107-108).

Водночас просила суд зобов`язати відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

Ухвалою суду від 21 квітня 2016 року до участі у справі залучено другого відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси (далі - Управління 4) (Том 1 а.с.68).

Ухвалою суду від 07 червня 2019 року Управління 3 та Управління 4 замінено правонаступниками - Управлінням та Управлінням 2 (Том 2 а.с.98-99).

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 зазначили, що на спірні правовідносини не поширюється строк звернення до суду.

Стверджують, що про порушення права позивач дізналась у вересні 2015 року, отримавши позовну заяву Управління 3 про стягнення надлишково сплачених коштів.

Порушення права полягає у тому, що Управління 3 призначило пенсію по втраті годувальника на підставі приписів статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 3).

Управління заперечило щодо задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.24-26, 63, Том 2 а.с.128-130).

У судовому засіданні його представник пояснила, що позивач пропустила строк звернення до суду.

Стверджувала, що годувальник не мав статусу державного службовця, оскільки обіймав посаду судді.

Водночас пояснила, що годувальник отримав суддівську винагороду, а не заробітну плату, з якої нараховується пенсія по втраті годувальника на підставі Закону.

Управління 2 заперечило щодо задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.76-77).

Пояснило, що ОСОБА_1 не перебувала на обліку Управління 4.

Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 3 а.с.83-84).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, 10 квітня 2013 року у віці 59 років помер ОСОБА_2 (Том 2 а.с.107).

На день смерті обіймав посаду судді Апеляційного суду Кіровоградської області (Том 2 а.с.176).

Право на відставку набув з 27 грудня 2002 року (Том 2 а.с.176, 178).

Станом на 27 травня 2010 року стаж роботи, який враховувався для набуття права на відставку, становив 27 років 5 місяців (Том 2 а.с.179).

На день смерті суддівська винагорода ОСОБА_2 складалась з посадового окладу у сумі 12617 грн. та доплати за вислугу років - 7570,20 грн. (загалом 20187,20 грн.) (Том 2 а.с.177).

ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 (Том 3 а.с.73).

Дітьми ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Том 3 а.с.52).

Управління 4 призначило і виплачувало пенсію по втраті годувальника дітям померлого на підставі приписів статті 37 Закону 3 (Том 3 а.с.52).

Їм призначена пенсія з 11 квітня 2013 року (Том 3 а.с.52).

ОСОБА_3 отримував пенсію до 28 лютого 2014 року, а ОСОБА_4 - до 30 вересня 2015 року (Том 3 а.с.52).

13 березня 2014 року до Управління 3 звернулась ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії по інвалідності (Том 1 а.с.12).

Розпорядженням від 17 березня 2014 року призначено пенсію по інвалідності (Том 1 а.с.24-25).

04 квітня 2014 року ОСОБА_1 подала заяву про перехід на пенсію по втраті годувальника (Том 1 а.с.13).

Розпорядженням Управління 3 від 16 червня 2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію по втраті годувальника (виділена доля) з 01 травня 2014 року у сумі 3675,06 грн. на підставі приписів статті 37 Закону 3 (Том 1 а.с.14-15).

Розпорядженням Управління 3 від 11 грудня 2014 року ОСОБА_1 зменшено розмір пенсії до 3225,86 грн. з 01 січня 2015 року (Том 1 а.с.16-17).

У вересні 2015 року Управління 3 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів у сумі 3812,81 грн. (Том 1 а.с.7-11).

У позовній заяві Управління 3 зазначає, що заборгованість виникла за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2015 року.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління 3 14 грудня 2015 року (Том 1 а.с.2-5).

ОСОБА_1 до цього часу отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до приписів статті 37 Закону 3.

ОСОБА_1 встановлена інвалідність ІІІ групи безстроково з 01 лютого 2019 року (Том 3 а.с.72).

До цього часу періодично підтверджувалось захворювання, яке призвело до стану інвалідності (Том 3 а.с.71).

Позивач з 04 квітня 2014 року і до цього часу працює на одній і тій же посаді (Том 3 а.с.74).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, позивач прагне довести, що Управління 3 допустило помилку при визначенні долі у пенсії за втратою годувальника.

Помилка полягає у неправильному застосуванні норми права.

Управління 3 не сповістило, на підставі якого закону призначило пенсію за втратою годувальника (за приписами Закону чи Закону 3).

Про помилку ОСОБА_1 дізналась під час розгляду адміністративного позову Управління 3 до неї про стягнення надмірно сплачених коштів.

За цим позовом судом відкрито провадження 08 вересня 2015 року.

ОСОБА_1 звернулась до суду 14 грудня 2015 року.

Приписами частини 2 статті 99 КАС України (в редакції станом на 14 грудня 2015 року) встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, позивач не пропустила згаданого граничного строку звернення до суду.

Водночас Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду висловив правовий висновок у постанові від 19 червня 2018 року у справі за позовом пенсіонера до Пенсійного фонду України (справа №646/6250/17) (Том 3 а.с.29-34).

Такий висновок має враховуватись судом відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України.

«У разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсій за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом».

Суд погоджується з таким правовим висновком, оскільки ґрунтується на системному аналізі діючого законодавства.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що до спірних правовідносин не поширюється строк звернення до суду.

Вирішуючи позов, суд зобов`язаний відповісти на таке запитання: на підставі якого закону Управління 3 мало призначити позивачу пенсію за втратою годувальника (виділити долю)?

Так, Управління не заперечує про право ОСОБА_1 на отримання такого виду пенсії.

Однак зазначає, що право має реалізовуватись відповідно до приписів Закону 3.

Щоб надати відповідь на згадане запитання, треба визначитись з правовим статусом годувальника.

Годувальник обіймав посаду судді та отримував суддівську винагороду.

Суддівська винагорода - оплата праці судді, яка має забезпечувати і його незалежність, як носія судової влади.

Отже, суддівська винагорода за своєю правовою сутністю охоплює поняття «заробітна плата».

Посада судді, як і посада будь-якого державного службовця, відносилась до публічної служби відповідно до приписів пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Цією нормою права встановлено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суддя - носій судової влади, а державний службовець - виконавчої чи законодавчої влади.

Усі вони працюють на державу, тому є її працівниками з особливостями правового статусу.

Приписами частини 1 статті 141 Закону 2 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Таким чином, суддя має право на отримання пенсії за тим же законодавством, що і державні службовці.

Якщо суддя має право на отримання пенсії на підставі Закону, то у разі його смерті члени сім`ї померлого набувають право на отримання пенсії по втраті годувальника на підставі того ж закону.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що у ОСОБА_1 виникло право на отримання пенсії за втратою годувальника на підставі приписів частини 10 статті 37 Закону (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Правовідносини виникли з 04 квітня 2014 року (дата подання заяви про перехід на пенсію за втратою годувальника).

Цією нормою права встановлено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того,

чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90

відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Така норма права є спеціальною по відношенню до норми права, яка встановлена Законом 3 та визначає підстави виплати пенсії по втраті годувальника на загальних підставах.

Вона застосовується виключно після смерті державного службовця.

Стаж на посаді судді ОСОБА_2 перевищує 30 років.

Позивач (дружина ОСОБА_2 ) відповідно до приписів статті 36 Закону 3 відноситься до непрацездатних членів сім`ї (до 04 квітня 2014 року набула інвалідність ІІІ групи, яка встановлена безстроково).

Визнання непрацездатним, за наявності інвалідності, не пов`язано з працевлаштуванням особи.

Отже, Управління 3 допустило помилку при призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника, застосувавши не відповідну норму права.

Якщо б Управління 3 призначило пенсію на підставі приписів статті 37 Закону, то її розмір значно б збільшився.

Так, базою визначення пенсії по втраті годувальника на підставі приписів статті 37 Закону є заробітна плата (суддівська винагорода), а на підставі приписів статті 37 Закону 3 - пенсії за віком померлого годувальника.

Разом з тим, у першому випадку відсоткове співвідношення від бази складає 70%, а у другому - 50%.

Закон не визначає часу, з якого призначається пенсія за втратою годувальника.

У такому випадку треба звернутись до загального закону, яким є Закон 3.

Приписами статті 39 Закону 3 встановлено, що на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія.

На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо.

Виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії.

На час подання ОСОБА_1 заяви до Управління 3 про призначення пенсії за втратою годувальника її виплачувало Управління 4 дітям померлого.

Станом на 04 квітня 2014 року пенсію отримував ОСОБА_4 .

Виплата пенсії ОСОБА_3 припинена 28 квітня 2014 року.

Отже, Управління 3 мало визначитись з підставою призначення пенсії за втратою годувальника та виділення частки пенсії ОСОБА_1 .

Тому, виплата пенсії позивачу за втратою годувальника мала розпочатись з 01 травня 2014 року.

Управління 4 призначило пенсію за втратою годувальника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі приписів статті 37 Закону 3.

З цим не погодився ОСОБА_4

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління 3 про перерахунок пенсії на підставі статті 37 Закону, оскільки на той час пенсійна справа перебувала в Управлінні 3 (Том 2 а.с.136-140).

Постановою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 22 квітня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 червня того ж року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову (а.с.136-145).

Суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_4 подав до Управління 3 заяву про перерахунок пенсії невстановленого зразка (просив отримати консультацію).

Цим рішенням суду не встановлено жодних обставин, які мають значення для вирішення поточної справи.

У розгляді тієї справи не брала участь ОСОБА_1 .

Приписами частини 2 статті 46 Закону 3 встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У даному випадку пенсія не виплачена у повному обсязі з вини Управління 3.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Часткове задоволення позову полягає у тому, що позивач просила суд зобов`язати Управління здійснити перерахунок пенсії з 04 квітня 2014 року.

Також судом не встановлено жодних протиправних дій Управління 4 відносно ОСОБА_1 .

Водночас суд, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, виходить за межі позовних вимог з метою ефективного захисту права позивача і зобов`язує Управління не тільки перерахувати пенсію та нарахувати компенсацію втрати частини доходів, а й виплатити заборгованість і компенсацію.

Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 974,40 грн. (Том 1 а.с.1).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника на підставі приписів частини 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на 04 квітня 2014 року) з 01 травня 2014 року, враховуючи суддівську винагороду (заробітну плату) померлого ОСОБА_2 у сумі 20187,20 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за втратою годувальника за період з 01 травня 2014 року та виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів.

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 974,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей