Справа № 198/889/19
Суддя: Маренич С. О.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №198/889/19
Провадження № 2-а/0198/10/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ст. 286 КАС України, в залі суду смт. Юр`ївка, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області рядового поліції Федорова Романа Рафаїловича, третя особа по справі Департамент патрульної поліції Національної поліції України м. Київ,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області рядового поліції Федорова Р.Р. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1674557 від 27.10.2019 року, згідно якої до позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Вказана постанова вмотивована тим, що 27.10.2019 року о 12-23 год. на 159 кілометрі ( інших даних про місце вчинення правопорушення в постанові не вказано) водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , за відсутності поліса ОСЦПВВ наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Із вказаною постановою позивач не згоден, посилаючись на те, що вимог ПДР України він не порушував, а також вказуючи на безпідставність зупинки його працівниками поліції та подальшої перевірки наявності в нього полісу страхування, відсутність в постанові про накладення адміністративного стягнення посилання на будь-які докази законної підстави зупинення транспортного засобу, порушення його процесуальних прав при винесенні оскаржуваної постанови ( не роз`яснення прав та обов`язків, ігнорування клопотання про залучення захисника, порушення порядку розгляду справи).

Посилаючись на вищевикладене, ст. ст. 77, 160-161 КАС України, ч. 3 ст. 288, ст. 289, ч. 3 ст. 293 КУпАП, позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1674557 від 27.10.2019 року про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримав (ас.92).

Відповідач по справі інспектор батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області рядовий поліції Федоров Р.Р. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином , в тому числі і шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України ( а.с. 82,84,85,86,87).

Представник третьої особи по справі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Марченко А.О., що, в свою чергу, були залучені до участі в справі на підставі ухвали суду від 04.12.2019 року (ас.76,77), в судове засідання не з`явився, в наданих на адресу суду поясненнях щодо позову справу просив розглянути без його участі та у задоволені позову відмовити (ас.43,62-66).

Так, розгляд вказаної справи здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, в порядку ст. ст. 268-271, 286 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту, в тому числі, оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Судом вищевказані вимоги дотримані та повідомлення про виклик до суду відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 . ( окрім телефонограми переданої за місцем роботи останніх (а.с. 82-84) оприлюднено також і на веб-порталі судової влади України 05 грудня 2019 року, а відтак останні належним чином повідомлені про судовий розгляд справи ( а.с. 31, 32, 85-87).

Окрім того, позовна заява з доданими до неї документами, ухвала про відкриття провадження у справі та витребування доказів , в установлені законом строки, направлені за місцем роботи відповідача на офіційну електрону адресу установи (а.с. 38-40).

В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії:

- 04.11.2019 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху (а.с.14-15);

- 15.11.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, витребування від відповідача ОСОБА_2 доказів (а.с. 27-30);

- 25.11.2019 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (а.с. 46-48);

- 04.12.2019 року постановлено ухвалу про залучення до участі у справі третьої особи (а.с. 76, 77).

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не з`явившихся сторін по справі, на підставі наявних та наданих сторонами доказів по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи ( у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, додані сторонами до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного:

- так, з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1674557 від 27.10.2019 року вбачається, що позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, за те, що останній 27.10.2019 року о 12-23 год. на 159 кілометрі (інших даних про місце вчинення правопорушення в постанові не вказано) керував автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , за відсутності поліса ОСЦПВВ наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР України (а.с.25).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не мав законних підстав для перевірки наявності у позивача поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з огляду на відсутність обставин, передбачених законодавством для здійснення такого контролю, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до п.2.1 «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.2.4 «а» ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

З огляду на вказані норми права, суд вважає помилковим твердження позивача щодо відсутності, у спірному випадку, правових підстав у відповідача для перевірки наявності у позивача полісу обов`язкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством, і вказані повноваження кореспондуються з обов`язком водія мати при собі поліс обов`язкового страхування та пред`являти його на вимогу працівників поліції.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

відповідними підрозділами Національної поліції при складанні

-протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, вказаною нормою права визначено обов`язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред`явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п. 21.3 ст. 21 Закону не вказує на те, що поліс страхування може бути пред`явлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналізуючи зазначені норми Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обов`язки водіїв транспортних засобів, суд приходить до висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави контролю за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки дорожнього руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку суду п. 21.2 ст.21 Закону, як закону, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов`язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Разом з цим, відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152- 1 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, зазначити ці докази в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Зазначаючи в постанові про порушення позивачем вимог п. 2.1 ґ ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 126 КУпАП, відповідач в оскаржуваній постанові , в порушення вимог ч.3 ст. 283 КУпАП не зазначив жодних доказів, що підтверджують відповідний факт.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент винесення оскаржуваного рішення, жодних доказів ( відеозапис фіксації правопорушення, пояснення позивача, свідків, тощо) на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідачем суду не надано.

Натомість з заяви представника третьої особи ОСОБА_3 (а.с. 90) слідує, що відеозапис по вказаній справі відсутній, а всі матеріали по справі органом національної поліції направлено до виконавчої служби.

Стосовно долученої до пояснень представника третьої особи Марченко А.О. роздруківки сканкопій запиту з бази МТСБУ про відсутність у транспортного засобу з державним реєстраційним знаком 57 784 НОМЕР_2 полісу внутрішнього страхування (а.с. 67), то суд не може визнати даний документ допустимим доказом зважаючи на наступне:

-посилання на вказаний документ відсутнє в постанові про накладення адміністративного стягнення;

-з даного документу неможливо зрозуміти де, коли та ким було зроблено такий запит , а отже, відсутня інформація, що його було зроблено на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення;

-сканкопії жодним чином не завірені;

-у суду відсутня інформація про наявність такого документу в справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд погоджується з тим, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення позивачем, та вини останнього, а отже постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК № 1674557 від 27 жовтня 2019 року є такою, що підлягає скасуванню.

Під час розгляду справи в суді відповідачем також не було представлено доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували факт порушення ним ПДР України та, відповідно, правомірності його зупинки й притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд також зауважує, що згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853 (розділ ІІІ «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху») особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП (стаття 4).

Додаток 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 5 розділу IV) містить бланк постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якому обов`язковою графою є наступна графа «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено _________ (підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності)».

Разом з тим , оскаржувана постанова не містить будь-яких відомостей про роз`яснення позивачу як його прав, передбачених статтею 268 КУпАП, так і його права на оскарження постанови згідно статті 289 КУпАП.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин позивач ОСОБА_1 , не будучи обізнаним про свої права, передбачені статтею 268 КУпАП, був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно нього, а також скористатися правом на захист, при цьому доказів зворотнього стороною відповідача не надано, а відтак всі сумніви з даного приводу суд тлумачить на користь позивача.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП відбулося з порушенням норм Конституції України, КУпАП, а також норм Європейської Конвенції з прав людини, за відсутності належних доказів вчинення такого, суд вважає, що оскаржувана постанова серії ЕАК № 1674557 від 27.10.2019 року є протиправною та з метою дотримання засад законності та верховенства права підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, з огляду на що суд вважає можливим не лише скасувати оскаржувану постанову, а й закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню та слід скасувати постанову серії ЕАК № 1674557 від 27.10.2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, із закриттям провадження по справі.

На підставі ст. 139 КАС України, у зв`язку із задоволенням адміністративного позову та скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, а також враховуючи Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд приходить до висновку, що судові витрати по справі відносяться на рахунок держави і стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 139, 241, 243, 244, 246, 268 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядового поліції Федорова Романа Рафаїловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити у повному обсязі.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1674557 від 27 жовтня 2019 року, винесену інспектором батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядовим поліції Федоровим Романом Рафаїловичем за якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , визнаний винним та був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грв. скасувати.

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 статті 126 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи( у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

- позивач : ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- відповідач : інспектор батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядовий поліції Федоров Роман Рафаїлович, адреса місця роботи - 49000, м. Дніпро, пл. Троїцька, буд. 2а;

- третя особа по справі: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, місцезнаходження - 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Рішення складено та підписано суддею 12 грудня 2019 року.

Суддя С. О. Маренич