Справа № 420/3671/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3671/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) звернулось до суду першої інстанції з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі Управління ДВС), в якому просило визнати протиправними та скасувати:

- постанову ВП №58981470 від 24.04.2019 року про стягнення виконавчого збору в сумі 16692 грн.;

- постанову ВП №58981470 від 07.06.2019 року про накладення штрафу в сумі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що спірні постанови суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення суду в повному обсязі відбулося ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Понад те, позивач зазначає, що за правилами п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Позаяк виконання судового рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених вказаною бюджетною програмою та відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року (далі Порядок №649), виконавчий збір не підлягає стягненню з ГУ ПФУ в Одеській області.

Також позивач вважає, що невиконання судового рішення в частині виплати пенсії за період з 01.03.2018 року по 01.04.2019 року за відсутності відповідного бюджетного фінансування не може вважатися невиконанням без поважних причин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з невиконання ГУ ПФУ в Одеській області судового рішення в частині виплати перерахованої пенсіонеру пенсії за період з 01.03.2018 року по 01.04.2019 року, державний виконавець дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з боржника виконавчого збору та накладення на нього штрафу за невиконання судового рішення.

Здійснення нарахування сум пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду в повному обсязі, оскільки судовим рішенням було зобов`язано не тільки нарахувати пенсію, а й виплатити її.

Також суд вважав, що посилання ГУ ПФУ в Одеській області на Порядок №649 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про вчинення дій, передбачених пунктом 5 вказаного Порядку №649, зокрема, направлення до Пенсійного фонду України документу, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника, копію судового рішення або виконавчого листа, розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідченого керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Щодо посилання ГУ ПФУ в Одеській області на п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» суд вважав, що дана норма вказаного закону не поширюється на спірні правовідносини, оскільки дія цього закону поширюється на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, за умови, якщо боржником є орган державної влади.

Однак, у даному випадку, виконавчий лист виданий на виконання рішення зобов`язального характеру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник відображує обставини та підстави для скасування судового рішення, зазначені ним у позовній заяві.

Інших аргументів апеляційна скарга не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу, Управління ДВС зазначило, що державний виконавець діяв в межах, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а тому підстав для скасування спірних постанов немає. У зв`язку з чим, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року у справі №420/6048/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області з 01.03.2018 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 80 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій від 23.08.2018 року №1-26.7-3909, наданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, без обмежень максимального розміру. Стягнуто заборгованість згідно проведеного перерахунку, з урахуванням індексації пенсії (а.с.20-44).

15 квітня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №420/6048/18.

24 квітня 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58981470 у пункті 2 якої зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, а у пункті 3 стягнути з боржника виконавчий збір у сумі 16692 грн. (а.с.49-50).

Цього ж дня, було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 16692 грн. (а.с.17).

10.05.2019 року ГУ ПФУ в Одеській області направило на адресу Управління ДВС лист в якому йде мова, що пенсійним органом ОСОБА_1 09.04.2019 року було проведено перерахунок пенсії з 01.03.2018 року.

Внаслідок проведеного, згідно з рішенням суду, перерахунку розміру пенсії, з 01.05.2019 року її сума становить 21 156 грн. Доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 02.04.2019 по 30.04.2019 в сумі 5979,80 грн. зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 06.05.2019 року. Доплата за період з 01.03.2018 року по 01.04.2019 року в сумі 88 684,20 грн. буде виплачена згідно з Порядком № 649 та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим Правлінням Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року № 20-1 (а.с.51-52).

07 червня 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС, за невиконання в повному обсязі вимог виконавчого документа, винесено постанову ВП № 58981470, якою накладено штраф на ГУ ПФУ в Одеській області у розмірі 5100 грн. (а.с.15-16).

Також, даною постановою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону №1404-VIII, визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

У свою чергу, ч.9 ст.27 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз викладених норм дає підстави погодитися з висновком суду першої інстанції, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець повинен вирішити питання про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VІІІ передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі 10200,00 грн.

За аналізом наведених норм, накладення штрафу за невиконання та повторне невиконання судового рішення можливо лише у випадку, якщо таке невиконання відповідно до положень ч. 2 ст. 75 та ч. 1 та 2 ст. 89 Закону №1404-VІІІ мало місце без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Так, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області зазначає, що суд не надав належну оцінку факту виконання судового рішення ще до відкриття виконавчого провадження.

На думку апелянта, на користь цього свідчить те, що пенсійним органом ОСОБА_1 09.04.2019 року було проведено перерахунок пенсії з 01.03.2018 року. Була також нарахована доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 02.04.2019 року по 30.04.2019 року в сумі 5979,80 грн., яка зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 06.05.2019 року. Проте, доплата за період з 01.03.2018 року по 01.04.2019 року в сумі 88 684,20 грн. буде виплачена згідно з Порядком № 649.

Тобто, спірним правовим питанням у даній справі є застосування до спірних правовідносин Порядку №649.

Надаючи відповідь на даний аргумент апеляції, колегія суддів виходить з такого.

Цим Порядком №649 установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, тобто, відповідно до Порядку №649.

До того ж, необхідно звернути увагу, що судові рішення про стягнення коштів і про зобов`язання боржника вчинити дії (нарахувати та виплатити пенсію) є різними видами рішень, які виконуються у різному порядку.

Зазначений Порядок №649 застосовується не до всіх судових рішень, за якими боржником є Пенсійний фонд України, а лише до рішень судів, за якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету. Тобто до судових рішень, за якими на Пенсійний фонд покладено обов`язок нараховувати пенсійну виплату.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року, на виконання якого видано виконавчий лист у справі №420/6048/18, зокрема, зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Отже, Порядок №649 може застосовуватися до цих правовідносин.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року (справа №440/85/19).

Між тим, досліджуючи виконання ГУ ПФУ в Одеській області певних умов, що передбачені Порядком №649 слід зазначити таке.

Згідно з п.5 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:

- документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

- копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

- розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п.6 Порядку № 649 перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі комісія).

Пунктом 8 Порядку № 649 встановлено, що комісія приймає одне з таких рішень:

- про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку;

- про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.

У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.

Проте, ГУ ПФУ в Одеській області ані до суду, ані до Управління ДВС не надано доказів, які б свідчили про вчинення позивачем дій, зазначених у пункті 5 Порядку №649, зокрема, направлення до Пенсійного фонду України документу, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення або виконавчого листа; розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідченого керівником боржника або уповноваженою ним особою.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів не може прийняти посилання апелянта щодо виконання судового рішення в повному обсязі ще до відкриття виконавчого провадження.

Здійснення перерахунку пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки судовим рішенням зобов`язано пенсійний орган не тільки нарахувати, а й виплатити відповідну пенсію.

Іншим доводом апеляції є те, що виконання судового рішення про стягнення коштів, боржником за яким є орган державної влади, здійснюється відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VІ від 05.06.2012 року, а тому, згідно з п.3 ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII, з органу державної влади не стягується виконавчий збір.

З цього приводу колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що такий довід не є обґрунтованим за наступних обставин.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року (справа №161/7037/17) сформував правову позицію, яка, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, повинна враховуватися судом. Суть даної позиції полягає у наступному.

Так, за змістом статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія даного Закону поширюється на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, за умови, якщо боржником є орган державної влади.

У даній справі виконавчий лист №420/6048/18 містить вимогу про зобов`язання боржника вчинити певні дії, а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що норми п.3 ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII не поширюються на спірні правовідносини.

Таким чином, відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, а тому вимоги позивача про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про накладення штрафу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання апелянта на відсутність коштів для проведення виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.

Крім того, судова колегія враховує рішення Європейського суду у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, в якому він дійшов висновку, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Інших обставин, що обґрунтовано впливають на виконання судового рішення, ГУ ПФУ в Одеській області не навело як Управлінню ДВС так і суду.

У рішеннях ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24 липня 2003 року по справі «Рябих проти Росії» судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Враховуючи, що накладення штрафу відбулось за обґрунтованих підстав та у відповідності до чинного законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову та скасування рішення відповідача.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 316 КАС України, підлягає залишенню без змін.

Статтею 288 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 4 ст. 272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Поряд з цим, відповідно до ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження постанови суду апеляційної інстанції можливо у випадках передбачених ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст.ст. 272, 287, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ч.5 ст.328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Г. В. Семенюк

суддя О. І. Шляхтицький

Повне судове рішення складено 12.12.2019 року.