Справа № 640/7724/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7724/19 Головуючий у 1 інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації до Головного управління юстиції у м.Києві, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у м.Києві, третя особа - ОСОБА_1 , в якому просив:

- визнати протиправним дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровського А.В. щодо винесення постанови від 23.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58957542, постанови від 23.04.2019 року №58957542 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн., постанови від 11.07.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №58957242 у розмірі 300,00 грн.;

- скасувати постанови, винесені державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровського А.В., а саме: постанови від 23.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58957542, постанови від 23.04.2019 року №58957542 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.; постанови від 11.07.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №58957242 у розмірі 300,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що 14 грудня 2017 року він самостійно виконав рішення суду у справі №826/6080/17 шляхом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, що підтверджується листом, а тому, визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровського А.В. щодо винесення оскаржуваних постанов є протиправними.

10 грудня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління юстиції у м.Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції та просив розглядати справу без участі представника відповідача.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у справі №826/6080/17 визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду.

09 квітня 2019 року Окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №826/6080/17, згідно якого, частиною рішення, що підлягає виконанню є: зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 березня 2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду.

На підставі заяви ОСОБА_2 вх. 6505 від 19 квітня 2019 року, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровським А.В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58957542 від 23 квітня 2019 року.

Також, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровським А.В винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 23 квітня 2019 року ВП №58957542 у розмірі 16 692,00 грн.

Крім того, 11 липня 2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровським А.В винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №58957542.

Також, матеріали справи свідчать, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у справі №826/6080/17 виконано позивачем шляхом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 28 березня 2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, що підтверджується листом від 14 грудня 2017 року №04/35-89-11.

На думку позивача, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у справі №826/6080/17 виконано, а тому, у відповідача відсутні підстави для прийняття окаржуваних рішень.

Позивач, вважаючи постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження протиправними та такими, що порушують його права, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 вказаного Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно частин 1-4 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви ОСОБА_2 вх. 6505 від 19 квітня 2019 року, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровським А.В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58957542 від 23 квітня 2019 року (а.с. 68).

23 квітня 2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровським А.В винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн. ВП №58957542 (а.с. 71).

Також, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амбровським А.В винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11 липня 2019 року ВП №58957542 (а.с. 103 зв.).

Як зазначалося, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року у справі №826/6080/17 визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду.

Апелянт стверджує, що він 14 грудня 2017 самостійно виконав рішення суду у справі №826/6080/17 шляхом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, що підтверджується листом.

Так, відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 14 грудня 2017 року № 04/35-8911, ОСОБА_1 повідомлено про те, що, відповідно до поданих документів, він не відноситься до осіб, на яких поширюється чинність п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і підстав для надання статусу інваліда війни не має.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року у справі №826/6080/17 визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення та зобов`язано позивача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду.

З вказаного слідує, що вказаним судовим рішенням визнано протиправними дії позивача щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення та зобов`язано не тільки повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, а й врахувати висновки рішення суду.

Дане рішення Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації не оскаржувало, а отже, погодилось із ним.

Статтею 255 КАС України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Імперативними приписами ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Матеріали справи свідчать, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі №826/6080/17 набрала законної сили 29.12.2017 року та є обов`язковою до виконання.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що позивачем формально повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення без врахуванням висновків суду, які викладені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі №826/6080/17.

Посилання Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації на ті обставини, що відповідь (лист від 14.12.2017 року №04/35-89-11) була надана ним з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постановах по справам №377/797/17, №674/1239/17, №753/12234/17, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, як зазначалось, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі №826/6080/17 набрала законної сили 29.12.2017 року та є обов`язковою до виконання .

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що надання позивачем відповіді (лист від 14.12.2017 року №04/35-89-11), з урахуванням висновків викладених в постановах у справах №377/797/17, №674/1239/17, №753/12234/17 не є належним виконанням постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі №826/6080/17, оскільки, при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 28.03.2017 року про встановлення статусу інваліда війни, видачі відповідного посвідчення та надання йому відповіді листом від 14.12.2017 року №04/35-89-11 не було враховано висновки викладені в рішенні суду.

Отже, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі №826/6080/17 позивачем не виконано, а тому, відповідачем правомірно прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження

Колегія суддів не вбачає в діях державного виконавця порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому, погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно прийнято постанову від 23.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58957542, постанову від 23.04.2019 року №58957542 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн., постанову від 11.07.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №58957242 у розмірі 300,00 грн.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 328 - 329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Мельничук В.П. Федотов І.В.