Справа № 120/2351/19-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2351/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

12 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

відповідача: Базалицької І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Базалицької Ірини Володимирівни на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Базалицької Ірини Володимирівни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Вінницький окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Базалицької Ірини Володимирівни (далі головний державний виконавець Базалицька І.В., відповідач), про:

- визнання неправомірною бездіяльності і підставою для притягнення до відповідальності ухилення відповідача від надання інформації по суті двох запитів, фактичне її приховування ;

- покладення обов`язку у триденний термін строк надати вичерпну інформацію по суті зазначених запитів;

- стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 07.10.2019 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Базалицької Ірини Володимирівни щодо ухилення від надання інформації ОСОБА_1 за заявами від 27.03.2019, 08.07.2019.

Також, зобов`язав головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Базалицьку Ірину Володимирівну розглянути заяви ОСОБА_1 від 27.03.2019, 08.07.2019 та надати обґрунтовану відповідь. В решті позовних вимог відмовив.

Судове рішення мотивоване тим, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що з моменту отримання ухвали суду першої інстанції від 27.08.2019 відповідач перебувала у відпустці, згідно наказу про надання відпустки №1733/8 від 02.09.2019, термін відпустки з 02.09.2019 по 02.10.2019, а на момент розгляду справи перебувала на амбулаторному лікуванні з 07.10.2019 по 15.10.2019, а тому не мала можливості надати відзив на позовну заяву.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Базалицької Ірини Володимирівни із заявою про надання інформації щодо загальної суми коштів, які стягнуто на користь КС «Альянс Україна» в рахунок погашення боргу перед стягувачами з 2013 по 2017 роки.

Аналогічну за змістом заяву подано ОСОБА_1 08.07.2019. Однак, відповіді на дані звернення головним державним виконавцем Базалицькою І.В. не надано.

27.08.2019 Вінницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені), встановивши відповідачу 15 денний термін на надання відзиву із наданням належним чином завірених копій документів.

Дана ухвала отримана відповідачем 02.09.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Кінцевий термін подання відзиву збіг 17.09.2019. Станом на 07.10.2019 відзив від відповідача не надійшов.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 129 Конституції України регламентовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом унормовано також пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Приписи вищенаведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у частині першій статті 44 КАС України, згідно якої учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Також статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Згідно частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-вр).

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч. 1 ст.1 Закону №393/96-вр).

Положеннями статті 5 Закону №393/96-вр визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №393/96-вр, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Приписами статей 19, 20 Закону №393/96-вр визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що за наслідком розгляду відповідних звернень, установа має письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 звернувся 27.03.2019, 08.07.2019 до головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Базалицької Ірини Володимирівни із заявами про надання інформації щодо загальної суми коштів, які стягнуто на користь КС «Альянс Україна» в рахунок погашення боргу перед стягувачами з 2013 по 2017 роки. Однак відповіді на дані заяви не отримав.

З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції ухвалою від 27.08.2019 відкрив провадження у справі та встановив відповідачу 15 денний термін на надання відзиву із наданням належним чином завірених копій документів.

Зазначена ухвала отримана відповідачем 02.09.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відтак кінцевий термін подання відзиву збіг 17.09.2019. Оскільки, станом на 07.10.2019 відзив від відповідача не надійшов, що кваліфікується судом, як визнання позову.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, на момент прийняття рішення по справі суд першої інстанції не міг надати правову оцінку доказам відповідача про вчасне повідомлення позивача на його запити від 27.03.2019, 08.07.2019, за їх відсутності, тому зазначені докази судом апеляційної інстанції не приймаються.

Слід також зазначити, що перебування відповідача у відпустці або на лікарняному та неподання відзиву на позовну заяву або пропуск процесуального строку, а також, неповідомлення суду про неможливість подання відповідного відзиву, не може братися судом до уваги, оскільки це є лише недоліками в організації представництва інтересів відповідача в судах.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав вважати протиправною бездіяльність відповідача щодо ухилення від надання відповіді на запити від 27.03.2019, 08.07.2019 та, відповідно, зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати обґрунтовану відповідь на такі звернення. Тому, в досліджуваній частині позов підлягав задоволенню.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Базалицької Ірини Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 грудня 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.