Справа № 1.380.2019.005783
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.005783
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Крутько О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду, просить визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції у м.Києві (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 15, ) щодо неналежного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 02.10.2019 протиправною; зобов`язати Головне управління Національної поліції у м.Києві (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 15, ) повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 02.10.2019 року та надати копію висновку службового розслідування від 02.09.2019, що був складений за результатами службового розслідування розпочатим за наказом Головного управління Національної поліції у м.Києві від 02.08.2019 №1356 «Про призначення службового розслідування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до Головного управління Національної поліції у м.Києві із запитом на отримання публічної інформації, зокрема просив надати копію висновку службового розслідування від 02.09.2019, що був складений за результатами службового розслідування розпочатим за наказом Головного управління Національної поліції у м.Києві від 02.08.2019 №1356 «Про призначення службового розслідування» (службове розслідування було проведене за заявою позивача). Листом за №117-зі/125/23/1-19 від 15.10.2019 відповідач повідомив, що наказом №1356 Головного управління Національної поліції у м.Києві від 02.08.2019 «Про призначення службового розслідування» за викладеними у зверненні ОСОБА_1 від 04.03.2019 відомостями, щодо неналежного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004399 слідчою слідчого відділу Печерського управління поліції Щербань О. В. та з інших питань, призначено службове розслідування за результатами якого 02.09.2019 складено відповідний висновок. Зазначає, що з питань ознайомлення з матеріалами службового розслідування від 02.09.2019 позивач може звернутися до слідчої слідчого управління Національної поліції у м.Києві Косинської М.М. за адресою: м.Київ, вул.Володимирська, 15, попередньо узгодивши час та дату прибуття за телефоном . Відповідачем запитуваної інформації не надано. Вважає протиправною бездіяльність відповідача, з підстав порушення його права на доступ та одержання публічної інформації в порядку, передбаченому чинним законодавством, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 08.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.11.2019. Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у м. Києві з інформаційним запитом від 02.10.2019 у якому просив надати йому копію висновку службового розслідування від 02.09.2019, що був складений за результатами службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУНП у м. Києві від 02.08.2019 №1356 «Про призначення службового розслідування». Вказаний інформаційний запит надійшов поштовим зв`язком до відділу документального забезпечення ГУНП у м. Києві 07.10.2019. З урахуванням того, що розпорядником інформації, яка була предметом запиту позивача є слідче управління ГУНП у м. Києві, лист направлено до канцелярії слідчого управління ГУНП у м. Києві, де його було зареєстровано за №117-зі від 11.10.2019 та поставлено резолюцію керівника з прізвищем та ініціалами виконавця. У подальшому, за результатами розгляду інформаційного запиту позивача, останньому було надіслано відповідь за вих.№ 117-31/125/23/1-19 від 15.10.2019. Із вказаної відповіді слідчого управління ГУНП у м. Києві вбачається, що наказом ГУНП у м. Києві від 02.08.2019 №1356 «Про призначення службового розслідування» за викладеними у зверненні позивача відомостями щодо неналежного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004399 слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції Щербань О .В. та з інших питань, призначено службове розслідування за результатами якого 02.09.2019 складено відповідний висновок. Представник відповідач також зазначає, що наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок). Із аналізу норм розділу IV Порядку вбачається, що ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами надається виключно поліцейським, відносно яких проводиться службове розслідування. Пунктом 3 розділу VIII Порядку встановлено, що висновки службових розслідувань, під час проведення яких установлено факти порушення поліцейськими службової дисципліни, та копії наказів про застосування до поліцейських дисциплінарних стягнень протягом трьох робочих днів з дати затвердження (підписання) надсилаються до підрозділів кадрового забезпечення (служби персоналу) для обліку, узагальнення та долучення до особових справ поліцейських. Вважає, що із наведених норм не вбачається обов`язку ГУНП у м. Києві надавати позивачеві копію висновку службового розслідування, оскільки право ознайомлюватися з матеріалами, зібраними та створеними під час проведення службового розслідування, робити їх копії надається виключно поліцейським, відносно яких проводиться службове розслідування.

Таким чином, Головне управління Національної поліції у м. Києві діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, тому не здійснило жодних порушень законних прав та інтересів позивача.

28.11.2019 позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначає, що запит від 02.10.2019 отриманий відповідачем 07.10.2019, а відповідь була надіслана (відповідно поштового штемпелю) 17.10.2019, що становить вісім робочих днів. Таким чином, відповідач вказує, на ще одне своє порушення - реєстрацію запиту не у день його надходження. Позивач також вказує, що згідно приписів ч.7 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ, якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. Вважає, що відповідач не був обмежений у можливості вжити заходи недопущення розголошення персональних даних особи стосовно якої проведено розслідування, якщо вони там містяться. Однак, відповідач не надав такої інформації (висновку).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

02.10.2019 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у м.Києві із запитом на отримання публічної інформації, а саме просив надати:

-копію висновку службового розслідування від 02.09.2019, що був складений за результатами службового розслідування розпочатим за наказом Головного управління Національної поліції у м.Києві від 02.08.2019 №1356 «Про призначення службового розслідування» (службове розслідування було проведене за заявою позивача).

15.10.2019 року листом за №117-зі/125/23/1-19 відповідач повідомив позивача, що наказом №1356 Головного управління Національної поліції у м.Києві від 02.08.2019 «Про призначення службового розслідування» за викладеними у зверненні ОСОБА_1 від 04.03.2019 відомостями, щодо неналежного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004399 слідчою слідчого відділу Печерського управління поліції Щербань О. В. та з інших питань, призначено службове розслідування за результатами якого 02.09.2019 складено відповідний висновок. Зазначає, що з питань ознайомлення з матеріалами службового розслідування від 02.09.2019 позивач може звернутися до слідчої слідчого управління Національної поліції у м.Києві Косинської М.М. за адресою: м.Київ, вул.Володимирська, 15, попередньо узгодивши час та дату прибуття за телефоном

Відповідач запитуваної інформації на запит позивачу не надав.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно статті 9 Закону України «Про інформацію», всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939-VI).

Згідно ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з викладеного вище, публічна інформація розглядається у двох аспектах: відомості - отримані або створені у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; відомості, які знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з статтею 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, на розпорядників публічної інформації покладено обов`язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і в силу цього вже наявну в розпорядженні) інформацію.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

У відповідності до частини першої статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною четвертою тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, усі мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації, які у свою чергу зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати на нього відповідь.

Суд зазначає, що надання відповіді на отриманий запит має імперативний характер, у незалежності від того, до яких висновків дійде суб`єкт владних повноважень чи інший розпорядників публічної інформації

Згідно матеріалів справи 02.10.2019 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у м.Києві з інформаційним запитом, який відповідає вимогам щодо форми та змісту запиту, визначених статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Вказаний запит від 02.10.2019 року отримано відповідачем 07.10.2019 року та зареєстровано відділом документального забезпечення ГУНП у місті Києві 08.10.2019 за №959зі, що підтверджено відповідною реєстраційною відміткою та вказується самим відповідачем.

З урахуванням того, що позивачем було оформлено запит про надання інформації, направлений до розпорядника запитуваної інформації у відповідача виник обов`язок щодо надання відповіді на цей запит. При цьому, відповідь на запит повинна бути надана не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Проте, відповідачем на запит ОСОБА_1 надіслано відповідь 17.10.2019 оформлену листом від 15.10.2019, із порушенням встановленого ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" строку надання відповіді.

Приписами частини першої статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідач запитуваної інформації позивачу не надав, як і не зазначив мотивованої відмови у наданні такої інформації, що суперечать нормам законодавства України в частині доступу до публічної інформації.

Суд вважає посилання відповідача у листі від 15.10.2019 року №117-зі/125/23/1-19 на те, що для ознайомлення з матеріалами службового розслідування від 02.09.2019 позивач повинен звернутися до слідчої слідчого управління Національної поліції у м.Києві Косинської М.М. за адресою: м.Київ, вул.Володимирська, 15 таким, що не відповідають ч.2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Отже, відповідач обов`язок щодо надання публічної інформації не виконав, тобто допустив протиправну бездіяльність.

Статтею 23 Закону встановлено що рішення, дії або бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії або бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Суд зазначає, що бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень, це його пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Судом встановлено факт бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні інформації на запит позивача.

Право одержувати та передавати інформацію є виразною частиною права на свободу вираження поглядів, передбачену статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це право забороняє загалом уряду обмежувати одержання особою інформації, яку інші бажають чи можуть забажати їй передати (див. рішення у справі «Леандер проти Швеції» (Leander v. Sweden) від 26 березня 1987 року.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та підстави їх задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання надати відповідь позивачу на запит на інформацію.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Щодо відшкодування судових витрат у вигляді оплати на правову допомогу, суд зазначає таке.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст.132 КАС України).

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд України у постанові від 01.10.2002 № 36/63 визначив умови, за яких стороні сплачуться судові витрати за участь адвоката при розгляді справи, а саме: кошти сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались; їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

На обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги позивачем долучено: договір-доручення про надання правової допомоги 28.10.2019 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000268 від 15.10.2015 року, розрахунок розміру правої допомоги від 30.10.2019, акт здавання-приймання робіт згідно договору від 28.10.2019 від 01.11.2019, дублікат квитанції №0.0..1 від 01.11.2019 на суму 1300 грн.

З огляду на те, що позов підписано позивачем, будь-яких доказів виконання адвокатом Яцишин І.В. робіт, що пов`язані з підготовкою та оформленням позовних матеріалів до справи не долучено, витрати на правову допомогу стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 241-247, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції у м.Києві (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 15, ) щодо неналежного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 02.10.2019 протиправною.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м.Києві (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 15, ) повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 02.10.2019 року та надати копію висновку службового розслідування від 02.09.2019, що був складений за результатами службового розслідування розпочатим за наказом Головного управління Національної поліції у м.Києві від 02.08.2019 №1356 «Про призначення службового розслідування».

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м.Києві (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 15, ) за рахунок бюджетних асигнувань 768,40 грн. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Крутько О.В.