Справа № 140/3513/19
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 140/3513/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60614525 від 15.11.2019 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. №2437 від 31.08.2019 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк Форвард" заборгованості в розмірі 35993,85 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження позивач зазначає, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті, та про що вказано в оскаржуваній постанові. Вказує на те, що не має нерухомого майна та коштів у банківських установах м. Києва, та не укладав будь-яких договорів щодо відкриття та/або обслуговування карткових чи поточних рахунків в Акціонерному товаристві "Банк Форвард". Враховуючи це, у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Вольф Т.Л. відсутні законні підстави щодо прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього, як фізичної особи, місце проживання якої знаходиться у виконавчому окрузі, в якому приватний виконавець не здійснює свою діяльність. При цьому, в Єдиному реєстрі приватних виконавців України вказано, що виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. визначено місто Київ, а відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцезнаходженням майна боржника

З огляду на вказані обставини справи просить позов задовольнити повністю, визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60614525 від 15.11.2019. Додатково просить зупинити наведене виконавче провадження до вирішення справи по суті.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження до вирішення справи по суті повернуто заявнику без розгляду.

У відзиві на позовну заяву за вх. №22002/19 від 11.12.2019 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна просила суд у задоволенні адміністративного позову відмовити з тих підстав, що стягувачем АТ "Банк Форвард" було подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105. Тобто, ОСОБА_1 є власником даного карткового рахунку та наявних на цьому рахунку грошових коштів. З наведених підстав відповідач, як приватний виконавець, в межах повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" прийняла виконавчий документ за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника у банках. Також звертає увагу, що чинною редакцією Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження. Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження. Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної інформації в заяві не вимагається.

Оскільки в заяві стягувача був зазначений лише рахунок позивача, який відкритий у АТ "Банк Форвард" з місцем реєстрації банку у місті Києві, а подальші дії приватного виконавця в межах уже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом даного виконавця, дії приватного виконавця, який здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва з моменту відкриття виконавчого провадження ВП № 60614525 від 15.11.2019 та подальші виконавчі дії не суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та є правомірними, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Позивач та відповідач у судове засідання не прибули, при цьому від позивача надійшла заява від 05 грудня 2019 року про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 1-3 статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - учасникам справи з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу.

Згідно вимог статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною першою статті 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, оскільки позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, а також неприбуття відповідача, належним чином повідомленої про дату, час і місце судового розгляду, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів та підстав.

Частина перша статті 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_2 , виданого Іваничівським РС УДМС України в Волинській області 22.05.2015.

Як слідує з матеріалів справи, 31.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. звернено стягнення з громадянина України ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 95901953 від 16.03.2012, укладеним із ПАТ "Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.10.2017 по 26.01.2018. Сума заборгованості складає 35143,85 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 34298,14 грн.; заборгованість за процентами становить 845,71 грн.; плата за пропуск мінімальних платежів становить 0 грн.

За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" стягнуто плату із стягувача - АТ "Банк Форвард" в розмірі 850,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

Загальну сама, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" складає 35993,85 грн. (виконавчий напис №2437 від 31.08.2019).

02.10.2019 АТ "Банк Форвард" звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. із заявою вих. №1/1/4-1090/583 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до змісту вказаної заяви, у відповідності до вимог статей 3, 4, 5, 19, 24, 28, пункту першого частини першої статті 26 та частини другої статті 68 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач АТ "Банк Форвард" просив відкрити за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. за №2437 від 31.08.2019 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 коштів у розмірі 35993,85 грн.

У випадку встановлення доходу боржника, яким є ОСОБА_1 , АТ "Банк Форвард" просило звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення на стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

За відкриття виконавчого провадження стягувачем АТ "Банк Форвард" сплачено авансовий внесок у розмірі 719,88 грн., що стверджується копією меморіального ордеру №1607800 від 25.09.2019.

На підставі заяви про примусове виконання рішення, 15.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження ВП № 60614525 щодо примусового виконання виконавчого напису №2437 від 31.08.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості у розмірі 35993,85 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60614525 від 15.11.2019 протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом першим частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частинами першою, другою статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною першою статті 27 Закону №1403-VIII встановлено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, частинами першою та другою статті. 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до статті 19 Закону №1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що Законами України "Про виконавче провадження" та "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

При цьому, згідно частини третьої статті 25 Закону №1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно частини п`ятої статті 25 Закону №1403-VIII виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

З інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України №1126 від 26.01.2019 встановлено, що приватний виконавець Вольф Тетяна Леонідівна діє на підставі рішення кваліфікаційної комісії приватних виконавців від 13.11.2017, виконавчий округ приватного виконавця Вольф Тетяна Леонідівна - місто Київ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вульф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження № 60614525, винесену 15.11.2019 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. №2437 вчинений 31.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості в розмірі 35993,85 грн.

Як встановлено судом, підставою оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 60614525 від 15.11.2018, на думку позивача, є порушення відповідачем вимог щодо територіальної компетенції з відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. №2437, вчиненого 31.08.2019.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 №2346-III (далі - Закон №2346-III) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону №2346-III визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону №2346-III визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та коресподенстські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності, що передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що безготівкові кошти, які перебувають на рахунках у банках, є об`єктом права власності.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10.09.2018 справа №905/3542/15.

Крім того, частиною четвертою статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходження грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, що також зазначається в роз`ясненні Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018.

Виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60614525 від 15.11.2019 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. керувалася тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ "Банк Форвард", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи.

Зокрема, факт наявності у позивача відкритого рахунку № НОМЕР_1 UAH від 26.02.2012 у АТ "Банк Форвард" листом-довідкою стягувача, відтак, твердження позивача щодо відсутності у нього відкритих рахунків у АТ "Банк Форвард" суд до уваги не приймає.

Також, із змісту заяви про примусове виконання рішення, поданої представником стягувача АТ "Банк Форвард" за вих. №1/1/4-1090/583 від 02.10.2019, встановлено, що адреса місця реєстрації боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Місце знаходження майна боржника (грошових коштів): картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 105.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача відкритого рахунку № НОМЕР_1 у АТ "Банк Форвард", суд приходить до висновку, що відкриваючи виконавче провадження ВП № 60614525 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна діяла на підставі та в межах своїх повноважень передбачених законом, підстави для повернення виконавчого документу стягувачу були відсутні.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої-третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, тому позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході розгляду справи доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, з огляду на що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 72, 77, 124, 194, 205, 241, 246, 256, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60614525 від 15.11.2019 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його підписання.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна (02094, м. Київ, вулиця Поправки Юрія, будинок 6, офіс 15, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення суду виготовлено 12 грудня 2019 року.

Суддя В.Д. Ковальчук