Справа № 300/537/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10145/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі № 300/537/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Главач І.А. в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області 08.08.2019 року, згідно з протоколом судового засідання о 16:06 год., повний текст судового рішення складено 12.08.2019), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні грошового забезпечення за роботу (службу) ОСОБА_1 за період роботи з 09.06.1986 по 18.06.1986 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у III зоні небезпеки без урахування постанов ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156 та від 05.06.1986 № 665-195, Постанови Ради Мінстрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, Постанови Держкомітету СРСР з праці і ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43, Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, Розпорядження Ради Міністрів УРСР від 19.09.1986 № 530-рс, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-р «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, наказів МВС СРСР від 11.05.1986 № 0130 та від 30.06.1986 № 0189, листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 № 136с, вказівки МВС СРСР від 21.10.1986 № 1/5725 та вказівки ГУ ДПО від 17.12.1986 № 3/7/1587.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України в Івано-Франківській області, керуючись Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195, Постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 03.09.1986 № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 № 530-рс, Постановою Держкомітету СРСР з праці і ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43, листом Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 № 136с, Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 19.09.1986 № 530-рс, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-р «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, наказами МВС СРСР від 11.05.1986 № 0130 та від 30.06.1986 № 0189, вказівкою МВС СРСР від 21.10.1986 № 1/5725 та вказівкою ГУ ДПО від 17.12.1986№ 3/7/1587, Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, здійснити нарахування та виплатити недоплаченої суми грошового утримання ОСОБА_1 за роботу (службу) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 09.06.1986 по 18.06.1986 із розміру денної тарифної ставки, визначеної нарахуванням подвійного посадового окладу та врахування 25% надбавки до окладу за виконання робіт у районах, з яких евакуйовано населення у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС, з врахуванням премії (згідно даних довідки про заробітну плату від 22.05.2018 № Г-32/108/05/29-18) в розмірі 60% тарифної ставки (окладу) підвищеної на 100%, тобто вдвічі (150+150+25%) х 1,6 (60%) / 30 (кількість днів у червні) = 20, отже денна тарифна ставка позивача становить: 20,00 крб. за роботу в ІІІ зоні небезпеки, по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 09.06.1986 по 18.06.1986, що з нарахуванням подвійного посадового окладу та врахування 25% надбавки до окладу за виконання робіт у районах, з яких евакуйовано населення у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС, з урахуванням премії в розмірі 60% тарифної ставки (окладу) підвищеної на 100%, тобто вдвічі (20,00 денна тарифна ставка х 4 кратність для ІІІ зони небезпеки х (9+1) кількість днів роботи у ІІІ зоні небезпеки, з оплатою за роботу у вихідний у розмірі 160,00 крб. (неділя 15.06.1986) у подвійному розмірі х 4 кратність ІІІ зони небезпеки (20,00х2х4), становить 880,00 крб., доплати за постійне перебування в зоні відчуження (у приміщенні школи) м. Чорнобиль у резерві в стані бойової готовності (виходячи із вказівки МВС СРСР від 21.10.1986 № 1/5725 та вказівки ГУДПО від 17.12.1986 № 3/7/1587) - 215,04 крб., збережений середній заробіток за дні роботи (служби) позивача в зоні відчуження в ІІІ зоні небезпеки з 09.06.1986 по 18.06.1986 з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі та врахуванням 25% надбавки до окладу, а також нарахуванням премії у розмірі 60% тарифної ставки (окладу) підвищеної на 100%, тобто вдвічі - 200,00 крб. (20 х 10), одноразової премії - 400,00 крб. (понад встановлені максимальні розміри премії), добових - 35,00 крб, харчування - 28.50 крб., становить - 1758,54 крб., з урахуванням перерахунку та коефіцієнтом 5 за період з 09.06.1986 по 18.06.1986 в зоні відчуження в ІІІ зоні небезпеки.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України в Івано-Франківській області виплатити нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за роботу (службу) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 09.06.1986 по 18.06.1986 з урахуванням раніше виплаченої суми заробітної плати та вписати у довідку про заробітну плату (грошове утримання) - нарахування подвійного посадового окладу з врахуванням 25% надбавки до окладу за виконання робіт у районах, з яких евакуйовано населення у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС, з урахуванням премії в розмірі 60% тарифної ставки (окладу), підвищеної на 100%, тобто вдвічі - 720,00 крб., нарахування за роботу у вихідний (неділя 15.06.1986) з оплатою у подвійному розмірі х 4 кратність ІІІ зони небезпеки - 160,00 крб., доплати за цілодобове перебування в зоні відчуження в стані бойової готовності - 215,04 крб., збережений середній заробіток за дні роботи (служби) позивача в зоні відчуження в ІІІ зоні небезпеки з 09.06.1986 по 18.06.1986 з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі та врахуванням 25% надбавки до окладу, а також з нарахуванням премії у розмірі 60% тарифної ставки (окладу) підвищеної на 100%, тобто вдвічі в - 200,00 крб., одноразової премії - 400,00 крб. (понад встановлені максимальні розміри премії), добових - 35,00 крб., харчування - 28,50 крб.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України в Івано-Франківській області видати ОСОБА_1 нову довідку встановленого зразка про грошове утримання за роботу (службу) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 09.06.1986 по 18.06.1986 з урахуванням вищенаведених виплат, для подачі до органів управління Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що раніше видані позивачу довідки про отримане ним грошове забезпечення під час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, відповідають вимогам чинного законодавства. Будь-якого іншого способу розрахунку середньоденної тарифної ставки для осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ іншими законодавчими нормативними актами не передбачено. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи відповідача, підтверджені неодноразовою практикою Верховного Суду.

Позивач надав апеляційному суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Справа призначена та розглядалася в письмовому провадженні.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2011 року перебуває на обліку в УПФУ м. Івано-Франківську і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За зверненням ОСОБА_1 , який вважав, що раніше видані йому відповідачем довідки щодо заробітку за період участі в ліквідації аварії на ЧАЕС не враховували всіх належних виплат, 22.05.2018 Ліквідаційна комісія УМВС України в Івано-Франківській області видала довідку № Г-32/108/05/29-18 про заробітну плату (грошове утримання), одержану позивачем за роботу (службу) у зоні відчуження.

Позивач, вважаючи, що у довідку від 22.05.2018 № Г-32/108/05/29-18 не включені всі суми належної заробітної плати, 14.02.2019 повторно звернувся із заявою до Ліквідаційної комісії в Івано-Франківській області із проханням здійснити йому перерахунок заробітної плати (грошового утримання), виплатити та видати йому нову довідку про заробітну плату за роботу (службу) в зоні відчуження з урахуванням нормативно-правових актів колишнього СРСР та УРСР, а також наказів МВС СРСР, які регламентували нарахування та виплату заробітної плати по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1990 роках.

Листом Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області від 21.02.2019 № 117/108/29/05-201 позивача повідомлено, що його звернення не підлягає розгляду, оскільки порушенні питання вже неодноразово були предметом розгляду відповідачем та надсилались відповідні роз`яснення. Одночасно надано копію довідки про заробітну плату (грошове утримання), одержану позивачем за роботу (службу) у зоні відчуження від 22.05.2018 № Г-32/108/05/29-1.

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у довідці про заробітну плату від 22.05.2018 № Г-32/108/05/29-18 відповідачем не було враховано всі належні позивачу суми заробітної плати, у зв`язку з чим дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку заробітної плати та видачі нової довідки про його грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за період з 09.06.1986 по 18.06.1986 є протиправними.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року у справі № 5511/13/876 визнані протиправними дії Івано-Франківського міського відділу управління МВС України в Івано-Франківській області щодо нарахування ОСОБА_1 грошового утримання за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 09.06.1986 без урахування постанов Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, від 05.06.1986 № 665-195, постанови Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, постанови Держкомітету СРСР з праці і ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43, наказів МВС СРСР від 11.05.1986 № 0130, від 30.06.1986 № 0186.

Зобов`язано Івано-Франківський міський відділ управління МВС України в Івано-Франківській області провести ОСОБА_1 перерахунок з 09.06.1986 по 18.06.1986 грошового утримання (без виплати) за період роботи по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС з урахуванням абзаців 1, 2 пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, пунктів 1, 3, 4, 5 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195, пунктів 1.1, 1.3, 1.4, 1.5 постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, пунктів 2, 4 наказу МВС СРСР від 11.05.1986 № 0130, пунктів 3, 3.3, 4, 5, 11 наказу МВС СРСР від 30.06.1986 № 0189, та видати відповідну довідку про грошове утримання з урахуванням перерахунку для пред`явлення до органів управління Пенсійного Фонду України для нарахування пенсії.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні грошового забезпечення за роботу (службу) ОСОБА_1 за період роботи з 09.06.1986 по 18.06.1986 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, без урахування: постанов ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 524-156 від 07.05.1986 та № 665-195 від 05.06.1986, Постанови Ради Мінстрів УРСР і Укрпрофради № 207-7 від 10.06.1986, Постанови Держкомітету СРСР з праці і ВЦРПС № 153/10-43 від 07.05.1986, наказів МВС СРСР № 0130 від 11.05.1986 та № 0189 від 30.06.1986 та зобов`язання відповідача видати нову довідку з урахуванням зазначених нормативно-правових актів підлягають закриттю, тому що спір щодо даних вимог між сторонами вирішений постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року у справі № 5511/13/876.

Щодо решти позовних вимог апеляційний суд зазначає наступне.

Порядок виплати грошового забезпечення для військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки з 26 квітня 1986 року неодноразово змінювався.

Спочатку оплата праці регулювалася постановою ЦК КПРС, президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 (на яку посилається позивач), тобто проводилися за підвищеними до 100% тарифними ставками (посадовими окладами) незалежно від населеного пункту.

Надалі, враховуючи складність та напруженість у роботі по ліквідації наслідків аварії, для більш суттєвої компенсації робітникам за вказану роботу та втрату працездатності, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 було визначено, що грошове утримання військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки, проводиться в 5-, 4-, 3-кратному розмірі посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також і оклад за військове і спеціальне звання. Процентна надбавка за вислугу років та інші надбавки за основним місцем служби нараховувалися на одинарний посадовий оклад. В даному розпорядженні не визначено, що для вказаного розрахунку беруться оклади збільшені на 100%, на що, крім іншого, посилається в позові позивач.

Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06 січня 1988 року № 12-р) виплата військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, грошове утримання проводилось у подвійному розмірі посадових окладів і окладів за військове чи спеціальне звання. В разі збереження за основним місцем штатної служби грошового утримання показник кратності відрядженим особам зменшувався на одиницю.

Таким чином, за позивачем зберігалося грошове утримання, про що свідчать відповідні записи в розрахунковому аркуші на ім`я позивача за 1986 рік.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин нарахування і виплата позивачу грошового утримання регулювалося Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090.

Оплата праці працівників підприємств, розташованих в зоні ЧАЕС, які виконували роботи пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, провадилась в розмірах, передбачених Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 (у відповідних зонах небезпеки в 5-, 4-, 3-кратному розмірі).

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно до абзацу четвертого пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3-, 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Пунктами 4 та 5 Постанов Ради Міністрів Української PCP від 10 червня 1986 року № 2077 та Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 робітникам підприємств, організацій, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, установлювалася додаткова оплата праці за роботу у нічний час в розмірі 35% часової тарифної ставки за кожен час роботи в нічний час та максимальний розмір премії 60% тарифної ставки. З моменту аварії на ЧАЕС оплату праці особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР регулювала Постанова Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, абзац другий пункт 1 якої зобов`язував виплачувати таким особам посадові оклади і оклади за спеціальними званнями в подвійному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ були розповсюджені порядок і розміри оплати праці, що передбачались Розпорядженням Ради Міністрів № 964-рс від 17 травня 1986 року для робітників і службовців (5-, 4-, 3-кратний розмір тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в 3-й, 2-й або 1-й зонах небезпеки відповідно). В разі, якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження встановлювався менше на одиницю. В іншому випадку розмір виплати не відповідає вимогам вищезазначеного Розпорядження.

Відповідно до пунктів 4 і 5 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, підпунктів 4 і 5 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 працівникам підприємств, організацій та установ, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища, встановлено додаткову оплату праці за роботу в нічний час у розмірі 35% годинної тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60% тарифної ставки (окладу) в місяць; дозволено підприємствам, організаціям і установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні і святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.

Згідно з пунктом 1 постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, винагороди і заохочення нараховуються відповідно до діючих положень. Про розповсюдження цих пунктів на осіб рядового і начальницького складу в цих постановах вказівок немає.

Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим наказом МВС СРСР від 19 березня 1984 року № 090 не передбачалося преміювання осіб рядового і начальницького складу, а також виплати в вихідні, святкові та нічний час та на харчування. Згідно пункту 12 Положення про грошове утримання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090 винагорода за понаднормову роботу, а також додаткова винагорода за роботу у дні відпочинку та святкові дні не виплачувалася, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР її а підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.

Крім того, відповідно до пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23 жовтня 1973 року № 778, для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється ненормований робочий час. При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу. В разі необхідності особи рядового та начальницького складу зобов`язані нести службу в дні щотижневого відпочину і святкові дні. При цьому, замість невикористаних днів щотижневого відпочинку і святкових днів їм надаються інші вихідні дні.

Також, відповідно до Положення про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що діяли в 1986 році розрахункова Денна тарифна ставка для оплати праці і, зокрема, для оплати праці за роботу в зоні відчуження розраховувалася шляхом ділення місячного окладу, а для осіб офіцерського і начальницького складу також і окладів за військове або спеціальне звання на кількість календарних днів за відповідний місяць роботи в зоні відчуження.

Відтак, будь-якого іншого способу розрахунку середньоденної тарифної ставки для осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, ніж це зазначено у довідці, яка видана позивачу відповідачем, іншими законодавчими нормативними актами не передбачено.

Аналогічна правова позиція неодноразово формулювалася Верховним Судом і викладена, зокрема, в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 2315/4055/2012.

Посилання позивача на необхідність врахування при видачі йому довідки про розмір заробітної плати постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, Розпорядження Ради Міністрів УРСР від 19.09.1986 року № 530-рс, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 року № 1006-р, листа Держкомітету УРСР з праці від 23.09.1986 року № 136с, вказівок МВС СРСР від 21.10.1986 року № 1/5725 та від 27.12.1986 року № 3/7/1587 безпідставні.

Так, Розпорядження Ради Міністрів УРСР від 19.09.1986 року № 530-рс видано на виконання постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 та фактично повторює його зміст.

Те ж саме стосується листа Держкомітету УРСР з праці від 23.09.1986 року № 136с повторює пункт 14 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195.

Зазначеним нормативно-правовим актам, з огляду на позовні вимоги, було надано оцінку вище.

Відповідно до пункту 1 Розпорядження Кабінету міністрів України від 25.11.1993 року № 1006-р з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, надано дозвіл МВС перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Перерахунок мав проводитися в межах фонду заробітної плати МВС.

Таким чином, дане розпорядження стосується виключно співробітників апарату МВС і не застосовується до інших осіб, зокрема, і до позивача. Крім того, розпорядження підлягало виконанню виключно в межах фонду заробітної плати МВС.

Щодо вказівок МВС СРСР від 21.10.1986 року № 1/5725 та ГУ ДПО МВС УРСР від 17.12.1986 року № 3/7/1587, якими визначалися доплати за отримання понаднормової дози опромінювання та чергування у стані постійної боєздатності, апеляційний суд зазначає наступне.

Дані нормативні акти передбачали виплату одноразової винагороди у випадку отримання гранично допустимої дози радіації та цілодобове перебування в зоні відчуження в стані бойової готовності.

Відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Даним порядком не передбачено включення до середнього заробітку за участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС для обрахунку пенсії зазначених вище одноразових виплат.

До того ж, статтею 54 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії призначаються із заробітку, одержаного особою за роботу в зоні відчуження.

Години постійного перебування у 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС у резерві у стані бойової готовності, незважаючи на фактично проведену додаткову оплату, не можуть вважатися роботою (виконанням службових обов`язків) в зоні відчуження.

Відтак, компенсаційні виплати за перебування у резерві у стані бойової готовності не повинні включатися до середнього заробітку для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 796-ХІІ.

В матеріалах справи, крім того, відсутні будь-які докази щодо перебування позивача в період виконання робіт в зоні ЧАЕС у резерві у станів бойової готовності.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у довідці про заробітну плату від 22.05.2018 № Г-32/108/05/29-18 відповідачем було враховано всі належні позивачу суми заробітної плати, у зв`язку з чим дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку заробітної плати та видачі нової довідки про його грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за період з 09.06.1986 по 18.06.1986 є правомірними.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - також ЄСПЛ), а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності.

Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (№ 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 229, 238, 241, 242, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі № 300/537/19 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області в частині вимог про визнання протиправними дій Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні грошового забезпечення за роботу (службу) ОСОБА_1 за період роботи з 09.06.1986 по 18.06.1986 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, без урахування: постанов ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156 та від 05.06.1986 № 665-195, Постанови Ради Мінстрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, Постанови Держкомітету СРСР з праці і ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43, наказів МВС СРСР від 11.05.1986 № 0130 та від 30.06.1986 № 0189, зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення з врахуванням даних нормативно-правових актів, включивши такий перерахунок в довідку про грошове утримання за роботу (службу) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС закрити.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська