Справа № 680/242/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 680/242/19

Головуючий у 1-й інстанції: Яцина О.І.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

10 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року (повний текст рішення складено 13.11.2019 року, смт.Нова Ушиця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до УПП у Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 березня 2019 року інспектор УПП у Хмельницькій області лейтенант поліції Швець М.А. виніс постанову ЕАВ №100212 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. У вказаній постанові інспектор посилається на те, що 20 березня 2019 року о 16 год. 30 хв. водій керував автобусом Mersedes-Benz 308D д.н.з. НОМЕР_1 поза межами населеного пункту без включеного ближнього світла фар та перевозив пасажирів, в полісі ОЦВНІЗ не вказано, що транспортний засіб як маршрутне таксі, чим порушив вимоги п. 2.1. «ґ» ПДР України. Крім того у постанові зазначено про відсутність у водія поліса обов`язкового цивільно-правової відповідальності страхування наземних транспортних засобів.

Позивач не погоджується з даною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту, процедури складання, тому просить суд скасувати дану постанову.

Інспектор Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Швець М. у відзиві на позовну заяву вказав, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією України та законами. Вважає, що винесена ним постанова скасуванню не підлягає. Зазначив, що було виявлено автобус без увімкненого ближнього світла фар (п.9 ПДР України), тому задля з`ясування обставин справи і було здійснено зупинку керованого автомобіля позивачем, де в подальшому перевірено документи зазначені у п.2.1 ПДР України і виявлено, що страховий поліс не відповідає дійсним обставинам справи.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13.11.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 , (місце проживання: с.Капустяни, Новоушицького району, Хмельницької області) до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області (адреса місцезнаходження: провул. Коцюбинського, 35/2 м. Хмельницький) - задоволено.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАВ №100212 від 20 березня 2019 року Управління патрульної поліції України у Хмельницькій області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а провадження - закрито.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 13.11.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач керував автобусом Mersedes-Benz 308D без увімкненого ближнього світла фар (п.9 ПДР України), тому для з`ясування обставин справи і було здійснено зупинку керованого автомобіля позивачем, де в подальшому перевірено документи зазначені у п.2.1 ПДР України і виявлено відсутність страхового полісу. При укладенні полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач не надав страховику відповідну інформацію, як це передбачено "Інструкцією про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Крім того, зазначив, що вартість такого полісу із відміткою про використання транспортного засобу у якості таксі/маршрутного таксі коливається в сторону більшої вартості від звичайної. Цим і зумовлена відсутність відмітки у страховому полісі позивача щодо перевезення пасажирів, що свідчить про його невідповідність.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2019 року відкрито апеляційне провадження та призначено до апеляційного розгляду.

Позивач, правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, інших заяв, клопотань чи пояснень суду теж не надав.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20 березня 2019 року інспектор УПП у Хмельницькій області лейтенант поліції Швець М.А. виніс постанову ЕАВ №100212 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

З даної постанови вбачається, що 20 березня 2019 року о 16 год. 30 хв. водій керував автобусом Mersedes-Benz 308D д.н.з. НОМЕР_1 поза межами населеного пункту без включеного ближнього світла фар та перевозив пасажирів, в полісі ОЦВНІЗ не вказано, що транспортний засіб, як маршрутне таксі, чим порушив вимоги п. 2.1. «ґ» ПДР України. Відсутність у водія поліса обов`язкового цивільно-правової відповідальності страхування наземних транспортних засобів.

Позивач, вважаючи спірну постанову протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов та скасовуючи спірну постанову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем п.9.8 ПДР України, оскільки у постанові ЕАВ №100212 від 20 березня 2019 року, яка складена відносно позивача, вказано лише, що він скоїв адміністративне правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.126 КУпАП, яка передбачає відповідальність лише за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"). Суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України (далі - Правила), нормами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Згідно п. 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. 9.8 ПДР України під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами, повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу, - ближнє світло фар.

Підпунктом "ґ" п. 2.1ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Таким чином, на вимогу інспектора водій зобов`язаний пред`явити для перевірки документи, визначені у п.2.1 ПДД, зокрема, посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб і у встановлених випадках поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та непред`явлення вищезазначених документів на вимогу інспектора є адміністративним правопорушенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена за керування транспортним засобом без полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо осіб, на яких законодавством покладено обов`язок мати такий поліс, або за його ненадання для перевірки інспектору поліції.

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка ним керує зобов`язана маи при собі страховий поліс (сертифікат), який пред`являється посадовим особам органів, визначених у п. 21.2 ст. 21 зазначеного Закону. Таким чином, вказаною нормою визначено обов`язок водія мати такий поліс при собі та обов`язок пред`являти його на вимогу органів визначених у п. 21.2 ст. 21 Закону.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не міститься вимога пред`являти поліс страхування лише у випадках складання протоколів чи постанов про порушення правил дорожнього руху , чи при складанні матеріалів ДТП.

Колегія суддів також зазначає, що правовою підставою для виникнення у водія обов`язку пред`явити інспектору поліції страховий поліс є наявність законної причини зупинення уповноваженою особою його транспортного засобу, якою зокрема є порушення ПДР.

Частиною 1 ст. 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби також у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього ж Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Отже, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами у справі, дає можливість зробити висновок про те, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, при цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а водій, що на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пп. 2.1. Правил.

Слід також зважати на те, що згідно пункту 9.8 Правил дорожнього руху України слідує, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5,8 назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Так, із п. 9.8 Правил дорожнього руху України вбачається, що у період з 1 жовтня по 1 травня у світлу пору доби на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути включені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар, і оскільки позивач керував автомобілем 03 березня 2019 року, рухаючись за межами населеного пункту, він мав включити денні ходові вогні, або ж ближнє світло фар.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).

Статтею 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наявної в матеріалах справи постанови вбачається, що 20 березня 2019 року о 16 год. 30 хв. водій керував автобусом Mersedes-Benz 308D д.н.з. НОМЕР_1 поза межами населеного пункту без включеного ближнього світла фар та перевозив пасажирів. У полісі ОЦВНІЗ не вказано, що транспортний засіб є маршрутним таксі для перевезення пасажирів, чим позивачем порушено вимоги п. 2.1. «ґ» ПДР України. Такий документ у справі взагалі відсутній, його копія позивачем до справи не додавалась, оригінал полісу судом першої інстанції не досліджувався, тому суд апеляційної інстанції вважає, що такий документ взагалі був відсутній і в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Слід відмітити, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві не заперечує, що керував автобусом поза межами населеного пункту без включеного ближнього світла фар та той факт, що не мав при собі відповідного поліса обов`язкового цивільно-правової відповідальності страхування наземних транспортних засобів. Позивач вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності, яка не передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. (відсутність у водія поліса обов`язкового цивільно-правової відповідальності страхування наземних транспортних засобів).

В даному випадку, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс. Сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №686/15383/17 від 13.03.2019 року.

Крім того, безпідставно залишено судом першої інстанції поза увагою доводи відповідача щодо не відповідності змісту страхового полісу пред`явленого позивача, що прирівнюється до його відсутності у зв`язку із його невідповідністю обставинам справи, а саме керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, при відсутності такої інформації у самому страховому полісі.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про автомобільний транспорт" слідує, що Законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3). Основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг (ст.5).

Ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів. Завданням ліцензування на автомобільному транспорті також є захист прав споживачів та ринку послуг від небезпечних перевезень; забезпечення соціальних стандартів транспортного обслуговування; забезпечення використання сертифікованих і дозволених для використання транспортних засобів. Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт (ст. 9): надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено вимоги до автомобільного перевізника, який серед іншого повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Крім того, в зазначеному Законі визначено, що водій автобуса, який здійснює перевезення пасажирів повинен бути забезпечений документами визначеними Законами України.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позивачем не виконано вимоги законодавства, щодо наявності відповідного полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності і відповідно не надання його працівнику поліції.

Відповідно до "Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 року №558 в розділі 8 " Особливі умови використання забезпеченого ТЗ" зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та відповідно розмір страхової премії при укладенні договору. До таких умов відносяться: перелік місяців, протягом яких використовується транспортний засіб (для річних договорів) використання транспортного засобу у якості таксі/маршрутного таксі, підлягання транспортного засобу обов`язковому технічному контролю, допущення до керування транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-років. Перед внесенням відомостей до розділу 8 слід отримати від страхувальника інформацію щодо необхідності проходження відповідним транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до Закону України "Про дорожній рух", про що здійснити відповідний запис у внутрішньому договорі страхування.

У разі, якщо транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю, то внутрішній договір страхування по відношенню до нього укладати за умови надання страхувальником для огляду страховику протоколу перевірки технічного стану цього транспортного засобу чи талону державного технічного огляду.

В даному випадку, колегія суддів зазначає, що позивач при укладенні полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не надав страховику відповідну інформацію, як це передбачено вищезазначеною інструкцією. При цьому, вартість такого полісу із відміткою про використання транспортного засобу у якості таксі/маршрутного таксі коливається в сторону більшої вартості від звичайної. Отже, відсутність відмітки у страховому полісі позивача вказують на його невідповідність.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що постанову про накладання адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів вважає, що в діях позивача наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимоги п. 2.1. «ґ» ПДР України та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірності своїх дій та надано обґрунтовані доводи прийняття оскаржуваної постанови відповідно до норм КУпАП, тому з огляду на наявні у матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, колегія суддів вважає, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення вчинене позивачем - відсутні.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, колегія суддів вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а постанова серії ЕАВ №100212 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення прийнята правомірно та у встановленому законом порядку.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, під час розгляду даної справи суд першої інстанції не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 13.11. 2019 року слід скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову - відмовити .

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області задовольнити повністю.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 грудня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.