Справа № 201/7210/19(2-а/201/344/2019)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 201/7210/19 (2-а/201/344/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року в адміністративній справі №201/7210/19 (2-а/201/344/2019) (головуючий суддя першої інстанції Федоріщев С.С.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренка Романа Анатолійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 24.06.2019 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до інспектора 4 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренка Р.А., в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зупинення 14.06.2019 року транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 350D 4 Matic державний номер НОМЕР_1 та винесення постанови серії ЕАВ №1230460 від 14.06.2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1230460 від 14.06.2019 року, винесену відповідачем, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії інспектора 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренка Романа Анатолійовича щодо зупинення 14.06.2019 року транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 350D 4 Matic державний номер НОМЕР_1 та винесення постанови серії ЕАВ №1230460 від 14.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Постанову серії ЕАВ № 1230460 від 14.06.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, винесену інспектором 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко Романом Анатолійовичем скасовано.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, не було повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

В апеляційній скарзі скаржник не заявив суду клопотання про розгляд справи за його участю. Інші учасники справи також не заявили суду клопотання про розгляд справи за їхньою участю.

З урахуванням викладеного суд вважає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції можливо здійснювати без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2019 року інспектором 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Бондаренком Р.А. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕАВ № 1230460 та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн. (а.с.3).

Так, згідно вказаної постанови ОСОБА_1 керував автомобілем «Mersedes-Benz GLE 350D 4 Matic», державний номер НОМЕР_1 , без поліса ОЦПСВВ тз та при зупинці працівниками поліції не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив п. 9.9 (б) Правил дорожнього руху.

Не погодившись з діями та постановою інспектора, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» не містить такої підстави для зупинення поліцейським транспортного засобу, як «керування тз без поліса ОЦПСВВ тз» або «з метою перевірки поліса ОЦПСВВ тз», а відтак відповідач безпідставно здійснив зупинення транспортного засобу позивача. Крім того, судом зазначено, що до матеріалів справи відповідачем не надано об`єктивних доказів скоєння позивачем правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає, що постановою не підтверджується факт порушення позивачем п.9.9. (б) Правил дорожнього руху.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Як зазначалось вище, згідно оскаржуваної постанови 14.06.2019 року о 14.25 годині, на автодорозі Е50 траса М04 (231 км) у м.Підгороднє Дніпровського району, ОСОБА_1 керував автомобілем «Mersedes-Benz GLE 350D 4 Matic», державний номер НОМЕР_1 , без поліса ОЦПСВВ ТЗ та при зупинці працівниками поліції не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив п.9.9 (б) Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене за ч.2 ст.122 КУпАП. Притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (а.с.3).

Оцінюючи правомірність дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 роз`яснено положення частини першої статті 276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням роз`яснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, передбачені статтею 122 ч.2 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Бондаренко Р.А. є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції і має спеціальне звання «старший лейтенант поліції», а тому має повноваження розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП, які вчиняються на території Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Щодо правомірності зупинки транспортного засобу під керуванням позивача колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі по тексту - Правила), Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктом «г» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України передбачено обов`язок водія мати при собі, зокрема поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п.п.«а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З аналізу зазначених норм можливо зробити висновку, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу відповідних посадових осіб пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а у випадку звільнення від такого обов`язкового страхування - відповідні підтверджуючі документи (посвідчення).

Посилання позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що у відповідача не законних підстав зупиняти транспортний засіб, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки правила дорожнього руху не містять застереження (або виключення) про те, що контроль за наявністю поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється Національною поліцією тільки при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху, оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, тощо.

Пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Як зазначалося вище, відповідно до п.п.«а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, серед яких, зокрема, вказаний поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про протиправність дій інспектора щодо зупинення транспортного засобу та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є необгрутованими, а відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно правопорушення, за яке позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме, за порушення п.9.9 (б) Правил дорожнього руху, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.9.9.(б) Правил дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на надання ним до матеріалів справи диску з відеозаписом з відеозаписом, який підтверджує факт скоєння позивачем зазначеного вище правопорушення, тобто про те, що позивач при зупинці працівниками поліції транспортного засобу, не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію.

З приводу допустимості вказаного відеозапису, як належного доказу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення та наявність такого відеозапису взагалі, що є порушенням вимог статті 283 КУпАП щодо змісту постанови.

Отже, в силу зазначених вище положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України відеозапис з камери поліцейського є неналежним доказом у даній справі, а тому колегія суддів не враховує вказаний доказ під час розгляду апеляційної скарги.

Інші докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення відповідачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Згідно статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, в графі «До постанови додається» відсутні будь-які відомості про наявність відеозапису та долучення його як доказу до вказаної постанови (а.с.3).

Отже, в силу вище зазначених положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України відеозапис, на який посилається апелянт, є недопустимим доказом, а тому колегія суддів наданий доказ (відеозапис) до уваги не приймає.

Згідно з частину першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки встановлених законом доказів вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем не надано, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив частково неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для частково скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 7, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 201/7210/19 (2-а/201/344/2019) задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року в адміністративній справі №201/7210/19 (2-а/201/344/2019) в частині визнання протиправними дії інспектора 4 роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Бондаренка Романа Анатолійовича щодо зупинення 14.06.2019 року транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 350D 4 Matic державний номер НОМЕР_1 та винесення постанови серії ЕАВ №1230460 від 14.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 скасувати та в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак