Справа № 640/20012/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, третя особа без самостійних вимог на прдемет спору на стороні відпвоідача: Шевченківське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, в якому просила: стягнути з відповідача на її користь 10 536,86 грн середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки у видачі трудової книжки.

Позов обґрунтовано тим, що вини відповідача позивач несвоєчасно отримала трудову книжку при звільненні, у зв`язку з чим останній має сплатити їй середній заробіток за весь час затримки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у разі вчасного повідомлення відповідачем про її звільнення, позивач мала б можливість у належний строк отримати свою трудову книжку.

Листи від 14.08.2018 та від 17.08.2018, в яких зазначалось про необхідність отримання трудової книжки на адресу ОСОБА_1 не надходили, тому остання була позбавлена можливості з`явитись до відповідача.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Шевченківського районного управління ГУ МВС України в місті Києві.

Однак, Наказом ГУ МВС України в місті Києві від 06.11.2015 №1017 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з займаної посади з 06.11.2015 у Запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №826/496/1, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у місті Києві від 06.11.2015 №1017 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 , поновлено її на посаді слідчого слідчого відділу Шевченківського районного управління ГУ МВС України в місті Києві, стягнуто з ГУ МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язано ГУ Національно ї поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом ГУ МВС України в місті Києві від 16.11.2017 №41о/с ОСОБА_1 , зокрема, поновлено на посаді слідчого слідчого відділу Шевченківського районного управління ГУ МВС України в місті Києві.

Листом від 28.03.2018 №К-113-оп/188/05/26-2018 ГУ МВС України в місті Києві у відповідь на звернення позивача повідомило її про те, що листом ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Киві від 12.01.2018 №К-2936-оп/125/05/26-2018 її було проінформовано про поновлення на посаді слідчого слідчого відділу Шевченківського районного управління відповідно до наказу ГУ МВС України в місті Києві від 16.11.2017 №41 о/с. Крім того, у вказаному листі запропоновано ОСОБА_1 у найкоротший термін прибути позивачу до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві та надати трудову книжку для внесення запису відповідно до цього наказу.

03 квітня 2018 року ОСОБА_1 ознайомилася з вказаним наказом та надала до відділу кадрів ГУ МВС України в місті Києві трудову книжку.

05 квітня 2018 року позивач звернулась з заявою до відповідача, в якій просила надати їй можливість приступити до виконання посадових обов`язків.

Листом від 19.04.2018 №ЛК-П-902/125/30/01-2018 ГУ МВС України в місті Києві повідомило позивача неможливість допустити її до виконання службових обов`язків у зв`язку з ліквідацією посади, яку вона обіймала перед звільненням з органів внутрішніх справ, ліквідацією структурного підрозділу, в якому вона була поновлена на службі, а також через те, що остання не перебуває в трудових відносинах з Головним управлінням Національної поліції у м.Києві, в тому числі зі структурним підрозділом - Шевченківським УП ГУНП у м.Києві.

Листом від 14.08.2018 №ЛК-5707/125/05/56-2018 ГУ МВС України в місті Києві запросило ОСОБА_1 прибути 17.08.2018 до управління кадрового забезпечення або повідомити про можливість прибути в інший день.

Вказаний лист позивачу вручено не було та згідно з довідкою підприємства поштового зв`язку такий конверт повернувся за зворотною адресою «за закінченням встановленого строку зберігання».

У подальшому, Наказом ГУ МВС України в місті Києві від 17.08.2018 №32 о/с «Щодо особового складу» ОСОБА_1 20.08.2018 звільнено у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Листом від 17.08.2018 №ЛК-5831/129/01/26-2018 відповідач повідомив ОСОБА_1 про її звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до наказу ГУ МВС України в місті Києві від 17.08.2018 №32 о/с «Щодо особового складу» та запропонував прибути до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві для отримання трудової книжки.

Вказаний лист та витяг з наказу про її звільнення було направлено на адресу позивача 17.08.2018, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення та касовим чеком.

Втім, з наказом від 17.08.2018 №32 о/с ОСОБА_1 ознайомилася лише 29.10.2018, того ж дня забрала і свою трудову книжку.

Зважаючи на несвоєчасну видачу трудової книжки, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконано свій обов`язок, визначений пунктом 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, щодо надіслання звільненому працівнику у день звільнення з роботи, якщо він в цей день відсутній на роботі, поштового повідомлення про необхідність отримати трудову книжку, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 47 статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

У відповідності до статті 48 КЗпП трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції №58 власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Пунктом 4.2 Інструкції №58 визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

З аналізу вищенаведених норм слідує встановлення для роботодавця безпосереднього обов`язку видати працівнику в день звільнення трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення.

При цьому, виконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку щодо пересилання поштою працівникові трудової книжки на визначену останнім адресу допускається лише за наявності таких обставин: а) повідомлення власником або уповноваженим ним органом працівника про необхідність отримання трудової книжки, б) наявності письмової згоди працівника на одержання трудової книжки поштою.

Згідно з частиною п`ятою статті 235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, підставою для відповідальності роботодавця за затримку видачі звільненому працівнику його трудової книжки є наявність вини роботодавця, а саме: вчинення ним протиправних дій чи допущення протиправної бездіяльності, які спричинили таку затримку.

Таким чином, для застосування наведеної норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Як свідчать матеріали справи, ГУ МВС України в місті Києві на адресу позивача: АДРЕСА_2, направлено лист від 14.08.2018 №ЛК-5707/125/05/56-2018, в якому ОСОБА_1 було запрошено прибути 17.08.2018 до управління кадрового забезпечення або повідомити про можливість прибути в інший день.

Однак, вказаний лист позивачу вручено не було у зв`язку з «закінченням встановленого строку зберігання», про що свідчить копія конверту та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №138 (а.с. 74).

У відповідності до п.117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

17 серпня 2018 року Наказом ГУ МВС України в місті Києві №32 о/с «Щодо особового складу» ОСОБА_1 20.08.2018 звільнено у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Оскільки в день звільнення ОСОБА_1 не перебувала на службі, тому листом від 17.08.2018 №ЛК-5831/129/01/26-2018, надісланим на адресу позивача: АДРЕСА_2 , останню було повідомлено про її звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до наказу ГУ МВС України в місті Києві від 17.08.2018 №32 о/с «Щодо особового складу» та запропоновано прибути до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві для отримання трудової книжки.

Вказаний документ та витяг з наказу про її звільнення було направлено ОСОБА_1 . 17.08.2018 рекомендованим листом з описом вкладення за №346, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення та касовим чеком (а.с. 77-78).

Згідно відстеження поштових відправлень за №346 лист від 17.08.2018 знаходився 20.08.2018 у точці видачі/доставки за індексом 04212, однак 21.09.2019 відправлений до точки видачі/доставки з індексом 01001 (а.с. 92).

У відповідності до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем здійснені всі необхідні заходи для повернення трудової книжки позивачці.

Частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У той же час, матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталась до відповідача з заявами про видачу трудової книжки або з заявами про пересилання їй трудової книжки поштою, та останній безпідставно було відмовлено у такій видачі.

Трудову книжку ОСОБА_1 отримала нарочно лише 29.10.2018, тобто більш ніж через два місяці після свого звільнення, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 79-80).

Факт перебування позивача на лікарняному у період з 01.10.2018 по 05.10.2018 та з 08.10.2018 по 31.10.2018 не спростовує відсутності у відповідача винних протиправних дій щодо затримки у видачі їй трудової книжки.

Отже, затримка видачі трудової книжки позивачу відбулася не з вини роботодавця, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з затримкою видачі йому трудової книжки, відсутні.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук