Справа № 440/3624/19
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3624/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2019 року (згідно відбитку поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області про:

- визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області (вул. Гоголя, 92, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язання Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області (вул. Гоголя, 92, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) вчинити дії щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення.

Також просив на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання керівника управління в місячний строк після набрання законної сили рішенням суду подати звіт про виконання такого рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи, його захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 02.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Миргородської міської ради Полтавської області із заявою про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Однак, листом від 15.08.2019 №Д-35/0119 управління повідомило позивача про відсутність підстав для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. З вказаним позивач не погоджується, оскільки вважає, що має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Ухвалою суду від 02.10.2019 позовну заяву залишено без руху, в зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

11.10.2019 позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 02.10.2019.

У зв`язку з цим, ухвалою суду від 16.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Управління позов не визнало та у відзиві на позовну заяву /а.с. 70/ зазначило, що згідно пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Позивачем при зверненні до управління не було надано довідки про залучення ОСОБА_1 або підприємства, на якому він працював, до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З огляду на це, листом управління від 15.08.2019 №Д-35/0119 позивачу рекомендовано надати документи, в яких буде зазначено причину інвалідності відповідно до пункту 1 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (захворювання пов`язане з виконанням інших обов`язків військової служби з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи). Тобто, управління не відмовляло ОСОБА_1 в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 від 24.09.1973 у період з 24.11.1986 по 24.12.1986 останній працював в Миргородській районній санітарно-епідеміологічній станції на посаді завідуючого епідеміологічним відділом /а.с. 14/.

У це й же період, тобто з 24.11.1986 по 24.12.1986, ОСОБА_1 був направлений Миргородською районною санітарно-епідеміологічною станцією у відрядження для виконання робіт на посаді завідуючого епідеміологічним відділом Поліської санітарно-епідеміологічної станції, що підтверджується відрядним повідомленням та фінансовим звітом /а.с. 46/.

Згідно довідки головного державного санітарного лікаря Поліського району Тесленко П.Н. від 03.12.1986, ОСОБА_1 дійсно працював в Поліській санітарно-епідеміологічній станції Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 24.11.1986 по 24.12.1986 щоденно, в тому числі у вихідні дні (субота, неділя); по роду діяльності знаходився в зоні підвищеного рівня радіоактивного зараження в режимних населених пунктах Поліське, Вільча, Волчков, Грезля, Жовтневе, Діброва, Денісовічі, Бобер, Шкнева /а.с. 45/.

Рішенням Миргородського міського народного суду від 06.04.1992 встановлено факт того, що ОСОБА_1 , 1953 року народження, знаходився з 24.11.1986 по 24.12.1986 в зоні відчуження при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС /а.с. 44/.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія МСЕ-В1 №005008 від 26.02.2008 та довідки Сер. МСЕ №0257777 від 26.02.2008 ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності з 26.02.2008 безтерміново внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС /а.с. 35, 43/.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого Полтавською обласною державною адміністрацією 22.04.2003, ОСОБА_1 отримав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії І /а.с. 34/.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Миргородської міської ради Полтавської області із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Листом УСЗН Миргородської міської ради Полтавської області від 15.08.2019 №Д-35/01-19 ОСОБА_1 повідомлено, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни встановлюється відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту": - до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час. Для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 потрібно до управління надати документи, в яких буде зазначено причину інвалідності відповідно до вище вказаного Закону України /а.с. 42/.

Розцінивши вказаний лист як відмову у наданні статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №3551-XII цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 19.12.2017 №2249-VIII, який набрав чинності 20.01.2018, внесено зміни до Закону №3551-XII, що стосується зміни статусу з "інваліда війни" на статус "особи з інвалідністю внаслідок війни".

Так, стаття 4 Закону №3551-XII визначає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 9 частини другої цієї ж статті передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мають право отримати статус "особа з інвалідністю внаслідок війни" з видачею відповідного посвідчення.

З аналізу припису пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII слідує, що цей Закон не містить вимог, які визначають порядок та форму залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони.

У відзиві на позовну заяву управління, обґрунтовуючи необхідність відмови позивачу у задоволенні даного позову, послалося на ненадання останнім при зверненні до управління довідки про залучення ОСОБА_1 або підприємства, на якому він працював, до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд оцінює такі посилання критично та зауважує, що приписами чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони (Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90) передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Завдання щодо виконання завдань виробничого характеру на них не покладалися та не покладаються.

Цивільна оборона СРСР організовувалась за територіально - виробничим принципом в усіх населених пунктах та усіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі: чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи; жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З викладеного слідує висновок, що цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах, організаціях, та до складу формувань Цивільної оборони в обов`язковому порядку залучалося все працездатне населення.

Формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт з ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Пунктами 7, 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (в редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідача) визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

"Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Таким чином, за висновком суду, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Як слідує з матеріалів справи, фактична участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримання інвалідності внаслідок зазначеного підтверджується рішенням Миргородського міського народного суду від 06.04.1992, довідками Серія МСЕ-В1 №005008 від 26.02.2008 та Сер. МСЕ №0257777 від 26.02.2008, а також посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Полтавською обласною державною адміністрацією 22.04.2003 /а.с. 44, 34-35, 43/.

Вказані документи по суті є доказом участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримання ним інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та отримання відповідного посвідчення.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення після набрання ним законної сили, а тому вжиття заходів судового контролю не є необхідним.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області (вул. Гоголя, 92, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області щодо встановлення ОСОБА_1 статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни", оформлену листом від 15 серпня 2019 року №Д-35/01-19.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області вчинити дії щодо встановлення ОСОБА_1 статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни" та видачі посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава