Справа № 440/2546/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 р. Справа № 440/2546/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2019, суддя Є.Б. Супрун, Пушкарівська вулиця, 9/26, Полтава, Полтавська область, 36000, повний текст складено 10.09.19 по справі № 440/2546/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання наказів, поновлення на роботі та відшкодування заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - відповідач, ГУ НП в Полтавській обл.), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП в Полтавській обл. №877 від 06.06.2019;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №317 о/с від 11.06.2019 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді командира роти №3 батальйону патрульної поліції особливого призначення "Полтава" ГУ НП в Полтавській обл.;

- зобов`язати ГУ НП в Полтавській обл. нарахувати та виплатити різницю в грошовому забезпеченні, починаючи з 11.06.2019 по день поновлення на посаді командира роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Полтава" ГУ НП в Полтавській обл.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на висновки Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської обл., викладені в постанові від 15.08.2019 по справі № 537/2173/19, згідно з якими судом було встановлено, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 13.05.2019 під час його зупинки поліцейським, а водієм автомобіля була інша особа. Також позивач зазначив, що оскільки у національному законодавстві ніяким чином не зафіксовано допустимий рівень алкоголю в крові, то застосовуватися повинні відповідні норми міжнародної конвенції «Про дорожній рух», відповідно до яких ОСОБА_1 не може вважатися таким, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння у розумінні ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Крім того, посилаючись на Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858 (далі -Інструкція №1452/735), зазначив про порушення процедури обстеження з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння із застосуванням технічних засобів, проведеного відносно позивача, а саме щодо повторного обстеження із інтервалом 20 хвилин відповідно до графи 18 згідно додатку 3 Інструкції №1452/735, яким закріплено форму акту обстеження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

18 листопада 2019 року від відповідача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції, зазначив, що обставини, на які позивач посилається як на підставу для скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду є недоведеними, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Відповідно до послужного списку та трудової книжки, з 12.06.1998 по 31.03.2011 та з 31.05.2014 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 - в органах Національної поліції.

13.05.2019 до ГУ НП в Полтавській обл. надійшла інформація про порушення службової дисципліни командиром роти №3 БПСПОП "Полтава" ГУ НП в Полтавській обл. капітаном поліції Левицьким А.А.

З метою з`ясування вищезазначених обставин наказом ГУ НП в Полтавській обл. від 13.05.2019 №403 було призначено службове розслідування.

За результатами службового розслідування був складений висновок від 06.06.2019, яким встановлено, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування слід вважати такими, що знайшли своє підтвердження. Наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 буде встановлено за результатами розгляду адміністративної справи судом.

06.06.2019 ГУ НП у Полтавській обл. прийнято наказ №877 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким за скоєння дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.п п.п 1, 2, 6 п. 3 ст. 1 р. І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), абзацу 1 ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України) та п. 7 розд. IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893, до командира роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Полтава" ГУ НП в Полтавській обл. капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника ГУ НП в Полтавській обл. полковника поліції Замахіна А.Л. від 11.06.2019 №317 о/с командира роти №3 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Полтава" ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будьякими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищезазначену правову норму, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з наказу ГУНП у Полтавській обл. №877 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 06.06.2019, фактичною підставою звільнення позивача зі служби в поліції стало скоєння останнім дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.п п.п 1, 2, 6 п. 3 ст. 1 р. І Дисциплінарного статуту, абзацу 1 ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", п. 2.9а ПДР України та п. 7 р. IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, наведеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію України» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службоводисциплінарні норми поведінки. Поліцейський зобов`язаний знати та безумовно дотримуватись приписів чинного законодавства та Присяги поліцейського, що є запорукою довіри суспільства до органів Національної поліції, захист безпеки якого є основним завданням поліції.

З огляду на зазначене, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції України і їх працівників в очах суспільства, права та свободи якого вони покликані забезпечувати, та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, можна зробити висновок що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Так, з письмових доказів у справі слідує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції є, зокрема, факт вживання позивачем алкогольних напоїв напередодні керування транспортним засобом, що слідує з наказу ГУ НП у Полтавській обл. №877 від 06.06.2019 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності".

15.08.2019 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської обл. винесено судове рішення за результатом розгляду адміністративної справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яким вищезазначений факт визнаний судом не підтвердженим.

Разом з тим, з письмових доказів у справі слідує, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності також зумовлено іншими обставинами, встановленими під час службового розслідування та підтверджені наданими до суду доказами, зокрема актом перегляду відеозаписів працівників УПП в Луганській обл. ДПП Національної поліції України з приводу складання останнім 13.05.2019 відносно командира роти № 3 БПСПОП «Полтава» ГУ НП капітана поліції ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, письмовими поясненнями свідків, копією протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №122577.

Так, з копії протоколу серії БД №122577 слідує, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком лікаря-нарколога від 13.05.2019 №376, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У графі протоколу "місце роботи" вказано, зі слів позивача, що тимчасово не працює. ОСОБА_1 поставив у протоколі особистий підпис, яким засвідчив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію отримав та внесені про нього дані - правильні.

Вищезазначене слугувало підставою для встановлення дисциплінарною комісією спроби ОСОБА_1 під час складання адміністративних матеріалів приховати свою приналежність до правоохоронних органів з метою уникнення відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що 12.05.2019 він знаходився в м. Сєвєродонецьк Луганської області, оскільки з 29.04.2019 по 18.05.2019 перебував на навчальній сесії в Луганському державному університеті внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка. Також пояснив, що автомобіль Опель Фронтера номерний знак НОМЕР_1 (на зеленому фоні) у зв`язку з технічною несправністю 12.05.2019 був відправлений на ремонт. ОСОБА_1 розуміючи, що за кермо сідати вже не буде, випив пляшку пива о 21:15 та ліг відпочивати. Приблизно о 00:00 йому зателефонував знайомий та попросив забрати автомобіль. З просоння, не відчуваючи ознак сп`яніння ОСОБА_1 викликав таксі та поїхав за автомобілем. Повертаючись додому, керуючи вищевказаним автомобілем по вул. Гагаріна його зупинили співробітники патрульної поліції, які запропонували йому проїхати до лікарні для проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 зазначив, що був впевнений в тому, що він тверезий та погодився, але під час огляду виявлено 0,4 проміле алкоголю, після чого був складений адміністративний протокол.

З наданих працівниками УПП в Луганській обл. ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) слідує, що 13.05.2019 під час несення служби у складі екіпажу "Цейлон - 106" приблизно о 00:35 був помічений автомобіль Опель Фронтера номерний знак НОМЕР_1, який рухався в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, що є порушенням п.2.9в ПДР України. На підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" вказаний транспортний засіб було зупинено, за його кермом був водій ОСОБА_1 (пізніше він повідомив, що є командиром роти №3 БПСПОП "Полтава" у званні капітан поліції, проте службового посвідчення не пред`явив).

Під час спілкування з водієм, поліцейські виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу "Драгер", на що він відмовився та погодився поїхати до найближчого медичного закладу. За результатами медичного огляду в КП СМБЛ м. Сєвєродонецьк встановлено факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння (висновок № 376 від 13.05.2019).

Про даний факт було сповіщено чергову частину УПП в Луганській обл. ДПП НП України. У свою чергу відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, з метою проведення об`єктивного та неупередженого службового розслідування було здійснено комісійний перегляд відеозаписів з нагрудних камер працівників УПП в Луганській обл.

За результатами комісійного перегляду відеозаписів складено акт від 05.06.2019 №909/1 l 5/l 2/01-2019, що долучений до матеріалів службового розслідування.

На час складання висновку службового розслідування адміністративна справа за ч. 1 ст. 130 КУпАП направлена на розгляд до Крюківського районного суду м. Кременчука, однак справа на момент закінчення службового розслідування розглянута не була.

Також в ході розслідування був опитаний безпосередній керівник позивача ОСОБА_7 , який зазначив, що ОСОБА_1 телефонував йому 13.05.2019 о 08:00 та повідомив про факт складання щодо нього вищевказаного протоколу та про те, що з алкогольних напоїв вживав лише пиво приблизно о 21:00 год. 12.05.2019.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач дійсно вчинив дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку.

Обов`язком поліцейського є сприяння у виявленні та запобіганні правопорушенням. Натомість позивачем під час його зупинки працівниками поліції, складанні адміністративних матеріалів допущено поведінку, яка не сприяла, а перешкоджала виконанню іншими поліцейськими своїх обов`язків, що не відповідає званню поліцейського.

Таким чином, позивач, як працівник поліції, який зобов`язаний неухильно дотримуватись чинного законодавства України, допустив поведінку, яка не відповідає приписам зазначених норм та перешкоджала поліцейським у встановленні та запобіганні правопорушенню, що є недопустимою поведінкою для працівника поліції, оскільки вона суперечить завданням Національної поліції України, обов`язкам поліцейського, поняттю службової дисципліни, етичним нормам поведінки та підриває авторитет поліції, що відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту є дисциплінарним проступком.

Зважаючи на те, що підставою для прийняття оскаржуваних наказів стало встановлення під час проведення службового розслідування обставин скоєння позивачем дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних наказів з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та посилання останнього на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської обл від 15.08.2019, оскільки питання про наявність чи відсутність вини.

Частиною 6 ст.78 КАС України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Між тим, з письмових доказів у справі встановлено, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у вчиненні проступку, несумісного з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

З огляду на зазначене, вказана постанова не є доказом відсутності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, притягнення до відповідальності за вчинення якого є окремим самостійним видом відповідальності.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини та оцінюючи дії, що ставляться в провину позивачеві, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а також з обраним видом стягнення.

Щодо посилання в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції на те, що суд, приймаючи рішення по справі, помилково виходив з того, що підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів поліції слугував виявлений факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, проте даний факт не підтверджений постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської обл від 15.08.2019, яка набрала законної сили та обставини, встановлені даною постановою, є такими, що мають преюдиційне значення.

Колегія суддів вважає вищезазначені посилання апелянта такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності позивача автоматично не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу саме адміністративного правопорушення, однак не свідчить про відсутність дисциплінарного проступку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі 816/1534/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17 і підстави для відступлення від неї відсутні.

З урахуванням викладеного вище, оскаржувані накази прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством України, при цьому обраний вид дисциплінарної відповідальності відповідає тяжкості та обставинам проступку, відношенню позивача до нього, а тому підстави для визнання зазначених наказів протиправними та задоволення позовних вимог відсутні.

Посилання позивача на відсутність у національному законодавстві чітко зафіксованого допустимого рівня алкоголю в крові, у зв`язку з чим необхідно застосовувати норми міжнародної конвенції «Про дорожній рух», а також на процедурні порушення щодо не проведення у закладі охорони здоров`я повторного через 20 хвилин обстеження позивача на стан сп`яніння, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки дані обставини не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення службової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Отже, при доведеності порушення службової дисципліни, процедурні порушення, допущені лікарем під час обстеження позивача на стан сп`яніння, а також посилання на помилкове застосування законодавчих приписів, які визначають допустимий рівень алкоголю в крові, не можуть бути підставою для визнання наказу про звільнення позивача незаконним.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року по справі № 440/2546/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 10.12.2019