Справа № 460/2290/19
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 460/2290/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Громадської ради доброчесності (далі - ГРД, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККСУ, третя особа) про визнання протиправним та скасування висновку про невідповідність позивача як судді Рівненського окружного адміністративного суду критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим Громадською радою доброчесності 23.04.2019 та зобов`язання відповідача вилучити шляхом видалення з офіційного сайту Громадської ради доброчесності вказаний висновок.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.140).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є суддею Рівненського окружного адміністративного суду і відносно неї відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Вищою кваліфікаційною комісією суддів України (далі - ВККСУ, комісія) проводилося кваліфікаційне оцінювання. В межах процедури кваліфікаційного оцінювання відповідачем затверджено висновок від 23.04.2019 про невідповідність позивача як судді Рівненського окружного адміністративного суду критеріям доброчесності та професійної етики. Висновок ГРД про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики, не був предметом розгляду під час проведення співбесіди із суддею, оскільки протокольним рішенням колегії Комісії від 24.04.2019 був залишений без розгляду з підстав, визначених пунктом 4.10 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів (в редакції, чинній станом на 24.04 2019), позаяк надійшов з порушенням строку, визначеного абз. 3 пункту 4.10.1 розділу IV Регламенту.

Позивач вважає, що оскаржуваний висновок відповідача є безпідставним, необґрунтованим, таким, що містить неправдиві та недостовірні відомості і прийнятий без врахування усіх обставин та вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим просить визнати його протиправним та скасувати та зобов`язати відповідача вилучити шляхом видалення з офіційного сайту Громадської ради доброчесності вказаний висновок.

У встановлений судом строк відзиву від відповідача, а також інших заяв, клопотань, пояснень не надійшло, при цьому, копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також позовну заяву і додані до неї документи надіслано судом на поштову адресу відповідача - м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 9 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також на електронну адресу ГРД. Проте, зазначений лист повернувся до суду не врученим із відміткою "не знайдено за цією адресою", тобто зазначена копія ухвали не була вручена відповідачу з незалежних від суду причин. Відтак, в силу вимог частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) слід вважати, що копія ухвали про відкриття провадження у адміністративній справі вручена відповідачу належним чином.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ВККСУ подала пояснення на позовну заяву у яких зазначила, що відповідно до пунктів 1, 2 глави 6 розділу II Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03.11.2016 № 143/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 13.02.2018 № 20/зп-18) (далі - Положення), встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та в сукупності. Пунктом 11 розділу V Положення встановлено, що рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється в разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен з критеріїв бала, більшого за 0.

Відповідно до положень частини третьої статті 85 Закону рішенням Комісії від 12.12.2018 № 313/зп-18 запроваджено тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.

ОСОБА_1 пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.

ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 87,75 бала, за результатами виконаного практичного завдання - 79 балів. На етапі складення іспиту суддя загалом набрала 166,75 балів.

Рішенням Комісії від 30.11.2018 № 294/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 09.07.201, зокрема, судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1, яку допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

24.04.2019 електронною поштою до Комісії надійшов висновок про невідповідність судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики». Зазначений висновок складено та подано без дотримання вимог підпунктів 4.10.1, 4.10.3 пункту 4.10. розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної Комісії суддів України, затвердженого рішенням Комісії від 13.10.2016 № 81/зп-16 (зі змінами, далі - Регламент), а саме: недотримано десятиденного строку подання висновку до Комісії; не зазначено процедури, в межах якої надано висновок; не зазначено інформації щодо пояснень судді, відмови від їх надання, мотивів та підстав їх врахування або відхилення, відомостей щодо можливості судді ознайомитися з висновком; відсутні пояснення судді; інформація не підписана всіма членами ГРД, які брали участь в ухваленні рішення про надання Комісії висновку.

24.04.2019 Комісією проведено співбесіду із суддею, під час якої обговорено питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє. Разом з тим Комісія, врахувавши думку судді, з підстав зазначених вище, ухвалила протокольне рішення про залишення висновку без розгляду.

Під час дослідження досьє судді ОСОБА_1 Комісією встановлено та обговорено на співбесіді питання ефективності здійснення суддею правосуддя, майнового характеру, задекларованого майна та доходів судці, членів її сім`ї, інформацію, отриману від Національного антикорупційного бюро України та інше. Комісія дійшла висновку, що пояснення судді ОСОБА_1 є обґрунтованими, надані нею підтверджуючі документи із зазначених питань заслуговують на увагу, а тому відсутні підстави для висновку про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики.

Під час співбесіди з суддею ОСОБА_1 Комісією досліджено та обговорено, зокрема, ту ж інформацію, що міститься у висновку.

Комісія, розглянувши питання про результати кваліфікаційного оцінювання судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1, визначила, що суддя ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 757,75 бала, що становить більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.

Таким чином, Комісія вирішила визнати суддю Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді, та прийняла відповідне рішення від 24.04.2019 № 125/ко-19. Однак це рішення набирає чинності в порядку, визначеному підпунктом 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії судців України. На сьогодні розгляд питання про підтримку вказаного рішення колегії Комісії, ухваленого у межах процедури кваліфікаційного оцінювання судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді, відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не відбувся.

Просить врахувати надані пояснення при прийнятті рішення.

Від учасників справи інших заяв по суті справи не надходило.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 13.05.2009 №320/2009 ОСОБА_1 (прізвище змінено на ОСОБА_1) призначено на посаду судді Рівненського окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Указом Президента України від 03.04.2017 №95/2017 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рівненського окружного адміністративного суду (а.с. 22-24).

Рішенням ВККСУ від 07.06.2018 призначено кваліфікаційне оцінювання та визначено графік проведення іспитів 2188 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, серед яких суддя Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1, порядковий номер у списку 449).

24.04.2019 ВККСУ проведена співбесіда з ОСОБА_1 за результатами дослідження досьє судді у межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.

У день проведення співбесіди, 24.04.2019 на електронну адресу Комісії надійшов висновок ГРД "Про невідповідність судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики", затверджений 23.04.2019 (далі -висновок).

З висновку від 23.04.2019 вбачається, що підставами для його прийняття стало те, що:

1) суддя не пояснила переконливо джерела походження ліквідного майна, витрат, отриманих благ (його, членів сім`ї чи близьких осіб) і/або легальні доходи, на думку розсудливого спостерігача, викликають сумніви щодо достатності для набуття такого майна, здійснення таких витрат, отримання благ.

2) суддя безпідставно не задекларувала своєчасно своє майно чи членів сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно занизила його обсяг і/або вартість, або безпідставно не подала інформацію для декларування членом сім`ї.

24.04.2019 розглянувши питання про результати кваліфікаційного оцінювання судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді, ВККСУ прийняла рішення, яким визнала суддю Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді (набрала 757, 75 бала), вказавши, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККСУ.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, визначальною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним владних управлінських функцій. Водночас, за законом надання правового захисту у порядку адміністративного судочинства правам, свободам, інтересам, що порушені суб`єктом владних повноважень, не пов`язується з обов`язковим віднесенням такого суб`єкта до системи органів державної влади або місцевого самоврядування, а так само не ставиться у залежність від наявності або відсутності у такого суб`єкта владних повноважень статусу юридичної особи.

Так, правовий статус та завдання ГРД визначені статтею 87 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини 1 якої ГРД утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Частиною 1 статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Згідно з пунктом 16 частини 4 статті 85 названого Закону суддівське досьє має містити висновок ГРД (у разі його наявності).

З аналізу змісту вказаних норм видно, що на ГРД покладено функцію щодо участі у проведенні кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Тобто, відповідач у зазначений спосіб приймає участь у формуванні суддівського корпусу, впливає на суддівську кар`єру та наділений з цією метою відповідними владними повноваженнями, а тому, за висновком суду, є іншим суб`єктом при здійсненні владних управлінських функцій на підставі законодавства і, відповідно, є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України та належним відповідачем за даним адміністративним позовом.

Також варто відмітити, що за сферою правового регулювання Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, тобто містить норми саме публічного права.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Висновок ГРД, затверджений відповідним рішенням, як одностороннє владне волевиявлення, є обов`язковими для розгляду іншим суб`єктом, зокрема, Комісією, стосується прав та інтересів конкретно визначеної особи та, відповідно, є правовим актом індивідуальної дії, на підставі якого виникають публічно-правові відносини.

Отже, процес надання для Комісії висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, містить усі ознаки владної управлінської діяльності, на основі закону, з огляду на що прийнятий відповідачем висновок, як акт індивідуальної дії з правовими наслідками для позивача, має відповідати критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, суд вважає, що даний спір стосується проходження позивачем публічної служби.

Враховуючи, що складання та надання висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, який за своєю суттю є актом індивідуальної дії, є здійсненням владних управлінських функцій та стосується проходження позивачем публічної служби, а також зважаючи на те, що спірний висновок ГРД безпосередньо стосується прав та законних інтересів позивача, які вона вважає порушеними, даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 87 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ГРД утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до частини 6 статті 87 вказаного Закону Громадська рада доброчесності: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Абзацом 2 частини третьої статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Статтею 2 Регламенту ГРД передбачено, що завданням Ради як інструменту громадськості, що встановлений Законом України "Про судоустрій і статус суддів", є утвердження доброчесності та високих стандартів професійної етики у суддівському корпусі. З цією метою Рада сприяє Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання шляхом надання інформації про них або висновків про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) цим критеріям.

Підпунктом 4.10.1 пункту 4.10 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженим Рішенням ВККСУ 13.10.2016 № 81/зп-16 (далі - Регламент ВККСУ) передбачено, що інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається до Комісії Громадською радою доброчесності не пізніше ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді) (далі - співбесіда). Інформація або висновок подаються до Комісії у паперовій або електронній формі безпосередньо чи за допомогою засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію подання документів. Приймання Комісією інформації або висновку завершується о 18 год. 00 хв. (о 24 год. 00 хв. у разі направлення електронною поштою) дня, який передує першому з 10 днів до визначеної Комісією дати проведення співбесіди. Інформація або висновок вважаються поданими, якщо отримані Комісією у строк, визначений абзацом третім цього пункту. У разі недотримання Громадською радою доброчесності строку, визначеного абзацом третім цього пункту, питання щодо розгляду матеріалів, вирішується Комісією у складі колегії під час проведення засідання, про що ухвалюється протокольне рішення. Висновок, що надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісією не розглядається.

Відповідно до підпункту 4.10.2 пункту 4.10 Регламенту ВККСУ суддя (кандидат на посаду судді) має бути ознайомлений Громадською радою доброчесності з інформацією, що може свідчити про невідповідність його критеріям професійної етики та доброчесності (далі - інформація негативного характеру) або висновком, та має право надати Громадській раді доброчесності відповідні пояснення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 19 Регламенту ГРД за результатами аналізу та (або) перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та (або) доброчесності, якщо визнає: 1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або 2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку.

Про необхідність надання саме обґрунтованого висновку йдеться також і у Висновку Ради Європи від 10.04.2017 щодо Регламенту ГРД (п. 3.4), а саме: усі рішення судової ради про призначення, просування по службі, оцінку, дисциплінарну відповідальність та будь-які інші рішення, що стосуються кар`єри суддів, повинні бути обґрунтованими, що кореспондується з вимогами, встановленими у частині 2 статті 2 КАС України.

Суд звертає увагу, що поняття "доброчесність" чинним законодавством не визначене, а тому є оціночним поняттям, на чому зауважено також і у згаданому Висновку Ради Європи щодо ГРД, а також у Звіті Ради Європи та Асоціації правників України про результати моніторингу діяльності ГРД в контексті стандартів і рекомендацій Ради Європи.

Як вбачається з наведених норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Регламенту ГРД, обсяг оцінювання, що здійснюється ГРД, обмежується питаннями професійної етики та доброчесності суддів (кандидатів на посаду судді).

Поряд з цим, відповідно до пункту 11 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді), показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС України від 03.11.2016 №143/зп-16, відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

11.1. Достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи від професійної діяльності для самозайнятої особи, фізичної особи - підприємця.

11.2. Достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності, а також інших документах, поданих кандидатом.

11.3. Наявність інформації про вчинення кандидатом на посаду судді проступків або правопорушень, які свідчать про його недоброчесність, а також фактів притягнення його до відповідальності.

11.4. Наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя.

11.5. Відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

11.6. Дотримання кандидатом на посаду судді законодавства, що регулює його професійну діяльність.

11.7. Надання адвокатом (патентним повіреним) правової допомоги з питань, які відповідають рівню його компетенції.

11.8. Чесність і сумлінність при здійсненні професійної діяльності.

11.9. Інші дані, які можуть вказувати про відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності.

Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, зокрема:

1) інформації та документів, наданих кандидатом на посаду судді, та будь-якої іншої інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді;

2) інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади, установами та організаціями;

3) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

4) декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності кандидата на посаду судді;

5) результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (у разі її проведення);

6) висновку Громадської ради доброчесності (за наявності);

7) іншої інформації, що включена до досьє кандидата на посаду судді.

Відповідність кандидата на посаду судді критерію професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

10.1. Відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

10.2. Відповідність кандидата на посаду судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

10.3. Для науковців:

10.3.1. Дотримання норм та принципів, що визначають моральну поведінку вченого, його відповідальність перед суспільством, а також дотримання норм та принципів Етичного кодексу ученого України.

10.4. Для адвокатів:

10.4.1. Дотримання принципів та засад здійснення адвокатської діяльності щодо високих етичних стандартів поведінки та дотримання адвокатами особливих деонтологічних вимог і правил, визначених Правилами адвокатської етики.

10.5. Наявність фактів притягнення кандидата на посаду судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про неетичність його поведінки.

10.6. Інша інформація, що міститься у досьє кандидата на посаду судді.

Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди.

Отже, будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема й висновок ГРД, має бути обґрунтованим, ґрунтуватись на достовірних обставинах та підтверджуватись відповідними доказами.

Оцінюючи висновок ГРД на предмет його обґрунтованості по суті висвітлених у ньому питань, суд звертає увагу на таке.

Підставою для висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики ГРД зазначила про виявлення нею таких даних: 1) суддя не пояснила переконливо джерела походження ліквідного майна, витрат, отриманих благ (його, членів сім`ї чи близьких осіб) і/або легальні доходи, на думку розсудливого спостерігача, викликають сумніви щодо достатності для набуття такого майна, здійснення таких витрат, отримання благ.

Такими фактами на думку відповідача є:

1.1 Згідно з декларацією за 2017 рік сім`я судді з 17.11.2017 користується житловим будинком площею 159,2 кв.м. у АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 596 кв.м. під ним. У декларації за 2018 рік суддя вказує, що право користування цим будинком та землею виникло з 01.01.2018.

Власником цього будинку та землі є мати судді ОСОБА_4 , яка 28.12.2016 набула у власність цю земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до даних сайтів нерухомості земельні ділянки за вказаною адресою коштує близько 3000$ за сотку.

Відповідно до даних з сайту ДАБІ протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року на цій земельній ділянці було збудовано будинок площею 159,2 кв.м. Повідомлення про початок будівельних робіт - жовтень 2016 року. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації - березень 2017 року.

У декларації не вказано вартості будівництва будинку. Однак, відповідно до сайтів нерухомості середня вартість будинків такої площі на цій вулиці складає від 50000 дол. США. Зважаючи на дуже короткий строк з моменту початку та закінчення будівництва, його вартість не може суттєво відрізнятися.

Окрім того, 23.02.2016 мати судді придбала квартиру площею 77,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 а, а 12.07.2017 батько судді ОСОБА_5 придбав дві земельні ділянки площею 0,23 га та 0,25 га у с. Чаруків Луцького району та житловий будинок площею 102,9 кв.м по АДРЕСА_7 .

Батьки судді пенсіонери. Сумарний дохід матері за останні 5 років склав 20331 грн., батька -190221 грн.

Існують обґрунтовані сумніви у фінансовій спроможності батьків зробити витрати, необхідні для побудови будинку та придбання вказаного майна. Враховуючи, що будинком з моменту його набуття користується саме суддя та її сім 'я також існують обґрунтовані сумніви, що батьки судді дійсно придбавали це майно для власних потреб. Найймовірніше оформлення на батьків відбулося лише формально.

1.2 Згідно з деклараціями за 2016-2017 роки та даними досьє, чоловік судді з 15.09.2016 має на праві користування легковий автомобіль Роrsche Сауеnnе 2009 року випуску. Його власником в 2016 році була гр. ОСОБА_6 , а з 14.11.2017 власником стала його мати - ОСОБА_7 .

Відповідно до спеціалізованих сайтів середня ціна такого авто складає близько 20000$ (близько 500 000 грн.).

10.10.2011 свекруха судді набула у власність квартиру площею 105,7 кв.м. у новобудові за адресою: м. Львів, вули. Братів ОСОБА_11.

За даним суддівського досьє за останні 5 років дохід матері чоловіка судді склав 385989 грн., а тому виникають обґрунтовані сумніви у її спроможності за останні б років придбати квартиру та такий коштовний автомобіль. А те, що цим автомобілем постійно користується чоловік судді ставить під сумнів, що мати є реальним, а не номінальним власником.

2. Суддя безпідставно не задекларувала своєчасно своє майно чи членів сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно занизила його обсяг і/або вартість, або безпідставно не подала інформацію для декларування членом сім`ї.

2.1 Згідно з деклараціями за 2015, 2016 роки зареєстроване місце проживання судді розташоване в м. Луцьку. Проте, в цих деклараціях не вказано жодного об`єкта житлової нерухомості в м. Луцьку.

Згідно з електронною декларацією за 2018 рік, чоловік судді з 05.08.2011 має на праві користування квартиру 53,5 кв.м. в м. Львові. Проте, в деклараціях ця квартира не вказана.

Відповідно до суддівського досьє свекруха судді ОСОБА_7 видала чоловіку судді ОСОБА_8 «генеральну» довіреність строком дії з 30.10.2012 по 30.10.2017.

Мати судді ОСОБА_1 видала судді довіреність на розпорядження квартирою строком дії з 23.02.2016 по 23.02.2019. Дана квартира була відчужена на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 498 від 11.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В.

Частиною 3 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що у декларації зазначаються також відомості про об`єкти декларування, що є об`єктами права власності третьої особи, якщо суб`єкт декларування або член сім`ї отримує чи має право на отримання доходу від такого об`єкта або може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти щодо такого об`єкта дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним. Ця норма поширюється на суддів.

Ураховуючи наведене, суддя повинна декларувати усе майно, щодо якого вона та її чоловік має право розпорядження, зокрема, майно її матері та свекрухи щодо якого видані вказані довіреності. Однак, в електронній декларації за 2016 та 2017 рік, суддя не вказала цього майна.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача, з огляду на наступне.

Статтею 46 Закону України «Про запобігання корупції» визначено повний перелік інформації, що зазначається в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Так, зокрема, відповідно до пунктів 1-3 частини першої цієї статті у декларації зазначаються відомості про:

1) прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків суб`єкта декларування та членів його сім`ї, зареєстроване місце проживання, а також місце фактичного проживання або поштову адресу, на яку суб`єкту декларування Національним агентством може бути надіслано кореспонденцію, місце роботи (проходження служби) або місце майбутньої роботи (проходження служби), займану посаду, або посаду, на яку претендує, та категорію посади (якщо така є) суб`єкта декларування.

2) об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

3) цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду майна, характеристики майна, дату набуття його у власність, володіння або користування, вартість майна на дату його набуття у власність, володіння або користування;

б) дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості;

в) у разі якщо рухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо рухоме майно перебуває у володінні або користуванні, про власників такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до абзацу 16 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням вимог антикорупційного законодавства до членів сім`ї позивача, відомості про доходи та витрати яких зазначені в щорічних деклараціях особи належать виключно чоловік ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 .

Судом встановлено, що у 2017 році позивач та члени її сім`ї (чоловік та доньки) на підставі договору позички від 17.11.2017, а у 2018 році - на підставі договору позички від 01.01.2018 користувалися будинком та земельною ділянкою під ним, які належать на праві власності матері позивача ОСОБА_4 . На виконання вимог пункту 2 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» до декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2017 та 2018 роки позивачем були включені відомості про вказані об`єкти нерухомості, що належить їй та членам сім`ї на праві користування. Так, у відповідності до вимог підпункту «б» пункту 2 частини першої 46 Закону України «Про запобігання корупції» у разі, якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті». Судом встановлено, що позивачем належним чином відображено вичерпний перелік відомостей про її матір, як власника такого майна: прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, зареєстроване місце проживання, а також місце фактичного проживання або поштову адресу.

З аналізу вказаних норм Закону України «Про запобігання корупції» не вбачається, що суб`єкт декларування зобов`язаний збирати та відображати будь-яку інформацію про майновий стан (доходи, витрати, джерела походження тощо) власників майна, яким користується він чи члени його сім`ї у випадку, якщо власник майна не є членом сім`ї. Тобто, закон не встановлює обов`язку декларанта декларувати доходи, витрати інших осіб, крім як членів сім`ї.

Щодо заповнення характеристик об`єктів нерухомості, які перебувають у позивача та членів сім`ї на праві користування, то суд зазначає, що такі зазначені на підставі правовстановлюючих документів, як того вимагає Закон України «Про запобігання корупції» а саме: вартість земельної ділянки - на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., де вартість земельної ділянки визначена на підставі звіту про оцінку земельної ділянки, виданого ТОВ «Інформаційно-консалтингової фірми «РЕНОМЕ» від 28.12.2016.

Стосовно вартості будівництва будинку у деклараціях за 2017, 2018 роки відповідні поля позивачем заповнені як «невідомо», оскільки як зазначила позивач у позовній заяві, позивачу як позичальнику майна невідомі такі дані, а декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 24.03.2017, таких відомостей не містить.

Пунктом 22 Роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції щодо заповнення розділу 3 декларацій «Об`єкти нерухомості» встановлено, що Закон не вимагає від суб`єкта декларування проводити оцінку майна з метою заповнення декларації. У випадку, коли правовстановлюючі документи відсутні, а оцінка майна не проводилась чи її результати невідомі суб`єкту декларування, при заповненні відповідного поля декларації про вартість майна слід позначати "Невідомо" (обрати відповідну помітку у зазначеному полі).

Отже, ні закон, ні роз`яснення НАЗК не передбачають обов`язку суб`єкта декларування заповняти вказане поле на підставі даних сайтів нерухомості.

Таким чином, на думку суду, позивачем при заповненні декларацій за 2017 та 2018 роки повністю дотримано вимог Закону України «Про запобігання корупції», в тому числі у розділі «Об`єкти нерухомості», а тому правових підстав стверджувати про те, що суддя не пояснила переконливо джерела походження ліквідного майна, витрат, отриманих благ своїх чи членів сім`ї, у відповідача не було.

Стосовно доходів та витрат (майнового стану) близьких осіб, то суд зазначає, що відповідно до абз. 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта.

Отже, батьки та свекруха є близькими особами позивача, у зв`язку з чим визначені Законом України «Про запобігання корупції» підстави для декларування позивачем їхніх доходів, витрат, відсутні.

Будь-яких доказів того, що позивач, її батьки та/або свекруха спільно проживали протягом 2013-2018 років та були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки, тобто в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» є членами сім`ї позивача, доходи і витрати яких необхідно зазначати у щорічних деклараціях, відповідачем не наведено.

Статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено вичерпний перелік обов`язків судді.

Так, згідно з пунктами 7, 10 частини сьомої цієї статті суддя зобов`язаний: подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; підтверджувати законність джерела походження майна у зв`язку з проходженням кваліфікаційного оцінювання або в порядку дисциплінарного провадження щодо судді, якщо обставини, що можуть мати наслідком притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, викликають сумнів у законності джерела походження майна або доброчесності поведінки судді.

Таким чином, системний аналіз статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про запобігання корупції» вказує на необхідність надання інформації стосовно самого судді, який має бути обізнаним відносно себе та передбачає вжиття при цьому розумних заходів щодо отримання відомостей про членів сім`ї. Обов`язку щодо збору та надання інформації стосовно майнового стану близьких осіб законодавство не встановлює.

Згідно з статтями 3, 28 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до частин першої та другої статті 32 Конституції Україні ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зазначено, що аналізуючи питання щодо поширення інформації про сімейне життя особи, яка займає посаду, пов`язану із здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, Конституційний Суд України, враховує, що така інформація зазвичай стосується не лише цієї особи, а й інших осіб, зокрема, членів її сім`ї, яким Конституція України гарантує право на невтручання в їх особисте і сімейне життя, крім випадків, визначених законом. Тому, поширення даних про таких фізичних осіб - членів сім`ї, що можуть стати відомими в результаті поширення інформації про саму посадову особу, крім випадків визначених законом, може призвести до порушення їх конституційних прав, зашкодити гідності, честі, діловій репутації тощо.

Застереження щодо недопущення порушення конституційних прав членів сімей посадових осіб Конституційний Суд України висловив у рішенні від 06.10.2010 № 21-рп/2010 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Законів України «Про засади запобігання та протидії корупції», «Про відповідальність юридичних осіб за вчинення корупційних правопорушень», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» (справа про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів).

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, дійшов висновку, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події га явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Положення частини першої статті 32 та частин третьої статті 34 Конституції України перебувають у системному взаємозв`язку і передбачають як недопустимість порушення прав людини на недоторканість особистого та сімейного життя, так і реалізацію особою права на вільне зберігання, використання і поширення інформації.

Хоча відповідач і наділений правом за результатами аналізу та/або перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), приймати висновок щодо невідповідності судці (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та/або доброчесності, проте такий висновок не повинен ґрунтуватися на припущеннях або на інформації із сумнівних джерел без належної перевірки, а має бути вмотивованим та ґрунтуватися на достовірній інформації.

Жодних доказів того, що батьки та/або свекруха є членами сім`ї позивача відповідач не надав, а відтак, визначених законом підстав для декларування позивачем їхніх доходів і витрат немає.

На думку суду, оскаржуваний висновок ГРД базується на не перевірених, недостовірних даних, які стали підставою для негативного оцінювання судді, і викликали сумнів у його правомірності в цілому.

Щодо твердження відповідача про неналежне заповнення позивачем декларацій, яке полягає у не відображенні нею об`єктів нерухомості за місцем її реєстрації у м. Луцьку - у деклараціях за 2015 та 2016 роки, та чоловіка позивача у м. Львові - за 2013, 2017 роки, то суд зазначає наступне.

До 01.09.2016, тобто до початку роботи електронної системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб`єкти декларування зобов`язані були подавати декларації про майно, доходи, витрати та зобов`язання фінансового характеру відповідно до статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-УІ.

Згідно з основними правилами заповнення декларацій, викладених у Методичних рекомендаціях Мін`юсту від 16.10.2013 «Запобігання і протидія корупції в державних органах та органах місцевого самоврядування», інформацію щодо заповнення відомостей в розділі III про нерухоме майно, яке перебуває у власності, оренді чи на іншому праві користування суб`єкта декларування та членів його сім`ї, а також їх витрати на придбання цього майна з метою уникнення помилок необхідно зазначати на підставі відповідних правовстановлюючих документів у відповідних рядках, залежно від наведеної класифікації нерухомого майна.

Як стверджує позивач у деклараціях за 2013-2016 роки об`єкт нерухомості за місцем реєстрації її чоловіка у м. Львові, і в деклараціях за 2015-2016 роки - за місцем реєстрації позивача в м. Луцьку, позивачем не відображалися, оскільки відмітка у паспорті громадянина України про місце реєстрації є інформацією про зареєстроване місце перебування особи, та жодним чином не є правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення, перехід або припинення будь-яких речових прав на нерухоме майно за місцем реєстрації і не містить жодних характеристик об`єкта нерухомості, які підлягають відображенню у деклараціях в силу вимог антикорупційного закону (зокрема, таких як: площа об`єкта, вартість, власник тощо).

У січні 2018 року, тобто з початком етапу подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, Національне агентство з питань запобігання корупції, оприлюднило на своєму сайті (розділ «Декларування», вкладка «Найчастіші запитання») роз`яснення з цього питання, відповідно до якого у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації суб`єктам декларування необхідно зазначати інформацію про об`єкти нерухомості за зареєстрованим місцем проживання.

Позивачем у декларації за 2017 рік уже було відображено інформацію стосовно об`єкта нерухомого майна за місцем реєстрації її чоловіка у м. Львові, що спростовує звинувачення ГРД у такому недекларуванні цього факту за 2017 рік.

При цьому, місце реєстрації позивача у 2017 році змінено з м. Луцьк на м. Рівне, що також відображено у декларації за 2017 рік.

Крім того, суд звертає увагу, що дані щодо житла в м. Рівне, якими користувалася сім`я позивача у зазначені періоди на підставі договорів позички, належним чином відображені у відповідних щорічних деклараціях.

Щодо твердження відповідача про те, що в порушення вимог частини третьої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» позивачем в електронній декларації за 2016 та 2017 роки не задекларовано усе майно щодо якого вона та її чоловік має право розпоряджатися, зокрема, майно матері та свекрухи, суд враховує наступне.

Як слідує із генеральної довіреності від 30.10.2012, яка видана ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , строк її дії закінчився 30.10.2015, а не як зазначено відповідачем в оскаржуваному висновку у жовтні 2017 року.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці, інші суб`єкти декларування, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, яку визначає Національне агентство.

Згідно з Роз`ясненнями щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 № 3 (із змінами та доповненнями) та відповідями НАЗК на найпоширеніші запитання, розміщеними на сайті останнього, нерухомість, об`єкти незавершеного будівництва декларуються відповідно до їх наявності станом на останній день звітного періоду, тобто станом на 31 грудня звітного року.

Зокрема, НАЗК зазначено, що «...при поданні щорічної декларації, якщо зазначені об`єкти станом на 31 грудня попереднього року не перебувають у володінні, користуванні або власності суб`єкта декларування або членів його сім`ї, то вони не повинні відображатися в декларації, навіть якщо вони перебували на такому праві упродовж певного часу у звітному періоді.»

Враховуючи те, що дія виданої на ім`я позивача генеральної довіреності від 26.02.2016 припинена 01.11.2016, і станом на 31.12.2016 не діяла, так само як і довіреність на ім`я чоловіка позивача від 30.10.2012 припинила дію 30.10.2015 і станом на 31.12.2015 не діяла, то законодавчо визначені підстави для відображення позивачем права користування квартирою матері у декларації за 2016 рік та права користування чоловіка позивача майном свекрухи у деклараціях за 2016,2017 роки відсутні.

Отже, порушень вимог статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» при заповненні декларацій за 2016, 2017 роки позивачем допущено не було.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, судової практики Європейського суду з прав людини та обставин справи, суд дійшов висновку, що необхідним для прийняття ГРД висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики є визнання ГРД достовірною інформації, яка є достатньою для такого висновку, або наявність обґрунтованого сумніву щодо доброчесності та професійної етики особи, що має ґрунтуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) і повинно підтверджуватися достатньою і достовірною інформацією.

Таким чином, згідно з положеннями статті 87 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 19 Регламенту ГРД, висновки ГРД повинні бути обґрунтованими, а викладені в них обставини - достовірно підтвердженими. Лише належно обґрунтовані висновки (із чітким викладенням фактів і доказів, а також оцінка доказів з ретельним віднесенням факту до відповідної категорії) дають основу для висновку про недоброчесність. Належно обґрунтовані висновки мають містити мінімальні складові (правову підставу, встановлені факти, оцінку доказів, віднесення факту до відповідної категорії тощо) та слугують основою для правильного та справедливого рішення. Окрім того, лише належно викладені рішення можуть бути основою для формування практики визнання поведінки недоброчесною та такою, що порушує правила етики судді.

Водночас, ГРД під час складання своїх рішень, не повинна перебирати на себе компетенцію інших органів влади в частині встановлення фактів, що згідно з нормами чинного законодавства України прямо не належать до компетенції ГРД, а віднесені до компетенції інших органів держави, зокрема, наводити висновки щодо достатності підстав вважати встановленими відповідні обставини, у разі відсутності рішення такого компетентного органу, прийнятого у визначеному чинним законодавством України порядку

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд вважає, що викладені в оскаржуваному висновку доводи ГРД не є достатніми для висновку про наявність обґрунтованого сумніву чи можливість виникнення обґрунтованого сумніву щодо відповідності позивача критерію доброчесності чи професійної етики.

Доводи відповідача, викладені у висновку, ґрунтуються на припущеннях, не доведених обставинах, є необ`єктивними та неправомірними, а відтак, не можуть бути підставою для його для прийняття.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями представника Комісії, висновок складено та подано до Комісії без дотримання вимог Регламенту Комісії, а саме: не дотримано строку подання висновку до Комісії, висновок ГРД зареєстровано в день проведення співбесіди (24.04.2019), а не за 10 днів; не зазначено інформації щодо пояснень судді, відмови від їх надання, мотивів та підстав їх врахування або відхилення, відомостей щодо можливості судді ознайомитись з висновком.

При цьому, з самого висновку від 23.04.2019 вбачається, що ГРД не змогла забезпечити право судді на відповідь до початку її співбесіди з Комісією.

Ненадання можливості позивачу надати пояснення щодо питань, які зазначені у висновку ГРД, на переконання суду, свідчить про неповне отримання інформації, використання її без належної перевірки.

Статтею 20 Регламенту ГРД передбачено, що член Ради, отримавши завдання щодо збору, перевірки та аналізу інформації про суддю або з власної ініціативи проводить збір такої інформації.

З метою збору інформації про суддю (кандидата на посаду судді) член Ради:

1) організовує пошук інформації на інформаційному порталі Ради, в інших джерелах в Інтернеті;

2) організовує пошук інформації у кореспонденції Ради;

3) організовує пошук інформації у відкритих державних реєстрах;

4) здійснює інші дії відповідно до рекомендованого алгоритму збору, перевірки та аналізу інформації про суддю (кандидата на посаду судді), а також додаткові дії, які вважає необхідними (частина друга статті 20 Регламенту ГРД).

Наведене свідчить про те, що перелік дій членів ГРД під час збирання інформації відносно судді не є вичерпним.

Однак, отримана інформація про суддю повинна бути перевірена з метою її оцінки та достовірності, як це випливає з частини першої статті 21 Регламенту ГРД.

Частиною другою цієї статті Регламенту ГРД передбачено, що з метою перевірки інформації про суддю (кандидата на посаду судді) член Ради:

1) з`ясовує і оцінює надійність джерела інформації;

2) порівнює інформацію з різних джерел;

3) робить необхідні запити на доступ до публічної інформації;

4) звертається за консультаціями до осіб, які можуть надати експертну допомогу;

5) звертається за додатковою інформацією до очевидців;

6) здійснює інші дії відповідно до рекомендованого алгоритму збору, перевірки та аналізу інформації про суддю (кандидата на посаду судді), а також інші дії, які вважає необхідними.

Отже, перелік дій, які може вчиняти член ГРД для перевірки інформації, також не є вичерпним.

Аналіз інформації про суддю (кандидатів на посаду судді) проводиться з метою визначення релевантності інформації для цілей кваліфікаційного оцінювання та підготовки проекту рішення або висновку Ради щодо судді (частина третя статті 21 Регламенту ГРД).

З висновку ГРД та інших матеріалів справи не вбачається, що відповідач мав будь-які перешкоди для з`ясування обставин, які на думку відповідача, свідчать про недоброчесну поведінку позивача.

Невчинення дій щодо перевірки отриманої інформації свідчить не лише про неповне збирання інформації, а й про відсутність наміру щодо надання об`єктивної характеристики позивачу з метою здійснення його кваліфікаційного оцінювання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, що, в свою чергу, розцінюється як невикористання повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Суд вважає, що прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень рішення щодо позивача про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики без перевірки отриманої інформації з інших джерел свідчить про те, що таке рішення прийнято без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, базується на припущеннях відповідача щодо певних обставин, тобто необґрунтовано. Наявність у позивача умислу на приховування або наведення недостовірної інформації у деклараціях під час розгляду даної справи не виявлено.

При цьому, судом наголошується, що ненадання позивачу можливості подати пояснення з приводу отриманої щодо нього негативної інформації позбавило позивача права на участь у процесі прийняття рішення щодо нього.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що оскаржуваний висновок ГРД від 23.04.2019 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, прийнятий без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, є протиправним та порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано жодних заперечень проти позовних вимог, жодних доказів в обґрунтування викладеного у оскаржуваному висновку та на спростування викладених обставин позивачем в позовній заяві.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача вилучити оскаржуваний висновок з офіційного сайту Громадської ради доброчесності, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 частини шостої статті 87 Закону №1402 передбачено право ГРД створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Статтею 30 Регламенту ГРД передбачено, що Рада має інформаційний портал (частина перша), який використовується для інформування про діяльність Ради, її рішення та висновки, а також для збору та систематизації інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді (частина друга).

Відповідно до частини третьої статті 30 Регламенту ГРД рішення (висновки) Ради публікуються на інформаційному порталі Ради не пізніше ніж через 10 днів з моменту їх ухвалення.

Визнання акту суб`єкта владних повноважень протиправним та його скасування означає, що спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акту.

Із скасуванням спірного Висновку ГРД він визнається таким, що не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття відповідачем.

Виходячи з положень статті 5, частини першої статті 2 КАС України спосіб захисту, заявлений позивачем та застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

На думку суду, вказані вимоги заявлені на майбутнє та в певній частині не стосуються особи відповідача.

Так, в силу того, з набранням рішенням суду оскаржуваний висновок не створює будь-яких правових наслідків для цілей їх застосування з моменту їх прийняття, питання щодо їх вилучення (відмови у вилученні) із сайту ГРД належить до відносин, які можуть виникнути у майбутньому. На час розгляду справи суд не вбачає підстав для висновку про порушення прав позивача.

При цьому, позивач не позбавлений можливості розглянути питання щодо правових наслідків можливого розповсюдження ГРД у мережі висновку після набрання даним рішенням суду законної сили.

Враховуючи наведене, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Громадської ради доброчесності від 23.04.2019 про невідповідність судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Громадська рада доброчесності (03109, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 9).

Третя особа: Вища кваліфікаційна комісія суддів України (03109, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 9, ).

Суддя Р.С. Денисюк