Справа № 640/103/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2019 року № 640/103/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом

громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_2

до Державної міграційної служби України,

Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_2 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 а до Державної міграційної служби України (надалі - відповідач 1), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 9, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі - відповідач 2), адреса: 65014, місто Одеса, вулиця Преображенська, будинок 44, в якій позивач просить:

- визнати бездіяльність уповноважених осіб Державної міграційної служби України, виражену у незабезпеченні при створенні, супроводженні та підтримці функціонування Єдиного державного демографічного реєстру можливості для Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області виконання вимог статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині здійснення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області обміну посвідки на тимчасове проживання із застосуванням засобів реєстру у строк - за 10 календарних днів до дня закінчення строку її дії;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка полягає у недотриманні 26 грудня 2018 року вимог статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» при прийнятті документів для продовження строку дії посвідки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , в тому числі у ненаданні письмової відповіді про неможливість вчинення необхідних дій із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру та опису прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів, а також у невиданні в порушення вимог частини 1 статті 5-3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідки у десятиденний строк з дня отримання заяви про продовження строку дії посвідки;

- зобов`язати Державну міграційну службу України забезпечити функціонування Єдиного державного демографічного реєстру з урахуванням положень статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині здійснення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області обміну посвідки на тимчасове проживання із застосуванням засобів реєстру у строк - за 10 календарних днів до дня закінчення строку її дії;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області надати ОСОБА_2 опис прийнятих 26 грудня 2018 року із заявою про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів, та розглянути подані 26 грудня 2018 року документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання шляхом її обміну в порядку статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року, та видати на виконання вимог частини 1 статті 5-3 Закону посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що остання є громадянкою Вірменії, з 2015 року на законних підставах проживає на території України зі своїм чоловіком - громадянином України ОСОБА_5 , з яким з 30 січня 2016 року перебуває у шлюбі, та донькою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 02 лютого 2016 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , дія якої двічі продовжувалась на один рік в порядку Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

26 грудня 2018 року позивач звернулась до уповноважених осіб Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з метою чергового продовження строку дії посвідки.

Проте, як зазначає позивач, працівниками управління її було повідомлено про неможливість прийняття документів в порядку статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у зв`язку з введенням в дію з 01 червня 2018 року Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 червня 2018 року.

За змістом вказаного Порядку, як вказує позивач, здійснення обміну посвідки строком дії до 05 січня 2019 року із застосуванням Єдиного демографічного реєстру для уповноважених осіб Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області є технічно можливим у разі отримання відповідних документів у строк 15 робочих днів до закінчення строку її дії, тобто до 14 грудня 2018 року, у разі надходження документів у період з 17 грудня 2018 року по 26 грудня 2018 року, електронна система застосовує норми постанови Кабінету Міністрів України, а не норми Закону, та не допускає подальшу роботу з документами.

У зв`язку з чим, позивачем за вх. П 2012/6/5101-18 від 26 грудня 2018 року подано до канцелярії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області заяву (у довільній формі) про продовження строку дії посвідки з передбаченими законом документами, проте, працівниками управління відмовлено позивачу у наданні письмової відповіді про неможливість вчинення необхідних дій із застосуванням засобів реєстру та опису прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття цих документів.

За доводами позивача, протиправна бездіяльність уповноважених осіб Державної міграційної служби України, яка полягає у незабезпеченні при створенні, супроводженні та підтримці функціонування Єдиного державного демографічного реєстру можливості для Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області виконання вимог статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Також, позивач зазначила, що протиправна бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за її твердженнями, полягає у недотриманні 26 грудня 2018 року вимог статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» при прийнятті документів для продовження строку дії посвідки, в тому числі у ненаданні письмової відповіді про неможливість вчинення необхідних дій із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру та у ненаданні опису прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів, а також у невиданні посвідки у десятиденний строк з дня отримання заяви про продовження строку дії посвідки.

За доводами позивача, вирішуючи питання щодо прийняття та розгляду заяви про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання з доданими документами уповноважені особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 26 грудня 2018 року зобов`язані застосувати норми статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а не положення відповідної постанови Кабінету Міністрів України.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що 08 лютого 2016 року громадянка Республіки Вірменії ОСОБА_2 була документована Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 строком дії до 07 лютого 2017 року, в подальшому, строк дії посвідки продовжувався до 12 січня 2018 року та до 05 січня 2019 року.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву також послався на те, що підстави та порядок оформлення посвідок на тимчасове проживання регламентовані Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», яким не передбачено такої процедури як продовження терміну дії документа, а встановлено лише право особи на обмін у зв`язку з закінченням строку дії.

Оскільки вказаний Закон є спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, у тому числі, посвідки на тимчасове проживання, тому для обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з закінченням терміну дії не можуть бути застосовані строки подання документів для продовження посвідки на тимчасове проживання, встановлені частиною другою статті 5-3 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, представник відповідача 1 зазначив, що пунктом 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 встановлено, що у разі закінчення строку дії посвідки, документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Тому, за твердженнями представника відповідача 1, позивач звернулась до відповідача 2 з порушенням зазначеного строку для обміну посвідки на тимчасове проживання, а отже дії відповідачів є правомірними та не порушують прав, свобод та інтересів позивача.

Більш того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що подана позивачем до канцелярії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області заява щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання за вх. №П-2012/6/5101-18 від 26 грудня 2018 року було розглянута управлінням в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Також, представник відповідача зазначив, що за відомостями інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають контроль «Аркан», здійсненої 19 березня 2019 року встановлено, після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання (05 січня 2019 року) позивач не виїхала за межі території України, чим порушила вимоги законодавства.

У зв`язку з вищевикладеними, представник відповідача 1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву послався на аналогічні підстави, які викладені у відзиві на позовну заяву представником відповідача 1, у зв`язку з чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив зазначила, що Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлена процедура подання документів для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, що не суперечить положенням Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Також, позивач зазначила, що положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не скасовують процедуру видачі посвідки на тимчасове проживання, передбачену частиною 3 статті 5-1, частин 1,2 статті 5-3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №640/103/19 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Аблова Є.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року №816 адміністративна справа №640/103/19 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді Аблова Є.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №640/103/19 визначено суддю Клочкову Н.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року адміністративна справа №640/103/19 прийнята до провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Стосовно заявленого представником відповідача 2 у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за його участю, суд зазначає.

Враховуючи, що дана справа не підпадає під обмеження, встановлені чинним КАС України, а також незначну складність справи, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а бажання сторони у справі викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які висловлені нею або можуть бути висловлені у відзиві на позовну заяву (в матеріалах справи міститься відзив відповідача 2 на позовну заяву), не зумовлює необхідність призначення до розгляду справи у судовому засіданні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Так, у відповідності до наданої суду копії паспорту вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою Республіки Вірменія (Т.1, арк. 14-15,16-17).

30 січня 2016 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з громадянином України ОСОБА_5 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №106 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (Т.1, арк. 19).

З матеріалів особової справи громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_2 вбачається, що остання 02 лютого 2016 року звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою встановленого зразка для отримання посвідки на тимчасове провадження, на підставі поданих документів остання була документована посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 строком до 07 лютого 2017 року, в подальшому строк дії посвідки було продовжено до 12 січня 2018 року та до 05 січня 2019 року (Т.1, арк. 66-80).

26 грудня 2018 року позивач звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою, написаною власноручно у довільній формі, в якій просила у відповідності до вимог статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» продовжити строк дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 на один рік, а також видати опис прийнятих документів (Т.1, арк. 22).

Листом від 09 січня 2019 року за вих.№П-2012/6/5101-18/5100.5.3/268-19 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомило позивача щодо того, що відповідно до Порядку №322 обмін посвідки на проживання здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, а також роз`яснено, що документи для її обміну подаються не пізніш ніж 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. При цьому, листі також міститься посилання на положення пункту 67 Порядку №322 (Т.1, арк. 64).

Вважаючи бездіяльність відповідача 1, яка полягає у незабезпеченні при створенні, супроводженні та підтримці функціонування Єдиного державного демографічного реєстру можливості для Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області виконання вимог статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині здійснення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області обміну посвідки на тимчасове проживання із застосуванням засобів реєстру у строк - за 10 календарних днів до дня закінчення строку її дії протиправною, а також вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка полягає у недотриманні 26 грудня 2018 року вимог статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» при прийнятті документів для продовження строку дії посвідки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , в тому числі у ненаданні письмової відповіді про неможливість вчинення необхідних дій із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру та опису прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів, а також у невиданні в порушення вимог частини 1 статті 5-3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідки у десятиденний строк з дня отримання заяви про продовження строку дії посвідки, позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року

№ 3773-VI.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

У відповідності до частини 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті.

Частиною 15 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною п`ятнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування та документ, згідно з яким вони, відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства, вважаються членами сім`ї особи, зазначеної в частинах другій - тринадцятій статті 4 цього Закону. Документ, що підтверджує належність до членів сім`ї, визнається дійсним в Україні у разі його легалізації, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України.

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить один рік.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 5-3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

Статтею 5-3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI визначено порядок прийняття заяви про оформлення або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, зокрема, іноземець або особа без громадянства подає заяву про оформлення або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання та відповідні документи, визначені цим Законом та Кабінетом Міністрів України, особисто або через свого представника на підставі довіреності до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. Територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, зобов`язаний надати іноземцю або особі без громадянства чи його представнику опис прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів. Іноземець або особа без громадянства отримує посвідку на тимчасове проживання особисто.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що у відповідності до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI вона не позбавлена права на звернення до територіального органу Державної міграційної служби України саме з заявою про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніше ніж 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

В той же час, правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи врегульовані Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI.

Пунктом «г» частини 2 статті 13 цього Закону передбачено, що документом, оформлення якого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до його функціонального призначення є посвідка на тимчасове проживання.

У відповідності до частини 1 статті 32 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI встановлено, що посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті посвідка на тимчасове проживання оформляється іноземцям та особам без громадянства (незалежно від віку), визначеним статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Посвідка на тимчасове проживання є власністю України (частини 3 статті 32 цього Закону).

Частиною 4 статті 32 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI передбачено, що до посвідки на тимчасове проживання вноситься така інформація: 1) ім`я особи; 2) стать; 3) громадянство; 4) дата народження; 5) унікальний номер запису в Реєстрі; 6) номер документа; 7) дата видачі документа; 8) дата закінчення строку дії документа; 9) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 10) відцифрований підпис особи; 11) підстава для отримання посвідки на тимчасове проживання (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи.

Відповідно до частини 5 статті 32 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI посвідка на тимчасове проживання видається строком на один рік, якщо інше не передбачено Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (надалі - Порядок №322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

У відповідності до підпункту 3 пункту 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку її дії посвідки.

Згідно з пунктами 16, 17, 19 Порядку №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні. У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Тобто, вказаним Порядком №322 не передбачено продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, а визначено порядок її обміну у разі закінчення строку її дії.

Більш того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року (зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин) також затверджено зразок та технічний опис бланка посвідки на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм.

Аналіз вищевикладених положень законодавства дозволяє суду дійти висновку, що вказаний Порядок №322 визначає порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання саме з безконтактним електронним носієм, а не посвідок на тимчасове проживання, які були видані у формі книжечки, до затвердження Кабінетом Міністрів України зразка та технічного опису бланка посвідки на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм.

В той же час, суд звертає увагу, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 322 від 25 квітня 2018 року запроваджено з 01 червня 2018 року із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру оформлення і видачу посвідки на тимчасове проживання, зразок бланка якої затверджено цією постановою, іноземцям та особам без громадянства відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 постанови установлено, що: до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних органів і територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, зразок бланка якої затверджено цією постановою, посвідка на тимчасове проживання може оформлятися з використанням бланка посвідки на тимчасове проживання у формі книжечки; посвідка на тимчасове проживання, що не містить безконтактного електронного носія, оформлена та видана на підставі документів, поданих до 01 червня 2018 року, є чинною протягом строку, на який її було видано.

Так, матеріалами справи не підтверджено, що Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області станом на 26 грудня 2018 року було забезпечено матеріально-технічними ресурсами необхідними для оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, зразок бланка якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322, а тому, відповідач 2 при здійсненні своїх повноважень щодо прийняття заяви про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання повинен був застосовувати положенняЗакону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI, у тому числі, в частині строків звернення особи з такою заявою.

Більш того, суд зауважує, що вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року не покладено на Державну міграційну службу України, як на центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції) обов`язку щодо забезпечення в повному обсязі територіальних органів і територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання.

Тобто, забезпечення Державною міграційною службою України при створенні, супроводженні та підтримці функціонування Єдиного державного демографічного реєстру можливості для її територіальних підрозділів жодним чином не пов`язано з забезпеченням матеріально-технічними ресурсами необхідними для оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання цих підрозділів.

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено факту порушення прав, свобод та інтересів останньої саме з боку Державної міграційної служби України, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача до Державної міграційної служби України та відсутність правових підстав для їх задоволення.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року №681, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 06 серпня 2013 року за №1335/23867 було затверджено тимчасовий порядок розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, який втратив чинність 16 серпня 2019 року на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 470 від 10 серпня 2019 року (надалі - Тимчасовий порядок).

Згідно з підпунктом 11 пункту 3.1 розділу ІІІ Тимчасового порядку право на отримання посвідки на тимчасове проживання мають іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними в частинах другій - дванадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У відповідності до пункту 3.2. розділу ІІІ Тимчасового порядку разом із заявою для оформлення посвідки на тимчасове проживання іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), з візою типу Д, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, та копії сторінок паспорта з особистими даними і візою (у разі наявності);

2) переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

3) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати;

4) чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра на матовому папері (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з`являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах);

5) копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі її наявності);

6) поліс медичного страхування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України (крім осіб, зазначених у підпункті 12 пункту 3.1 цього розділу).

Згідно з підпунктом 11 пункту 3.3 розділу ІІІ Тимчасового порядку, крім документів, зазначених у пункті 3.2 цього розділу, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства подаються для осіб, зазначених у підпункті 11 пункту 3.1 цього розділу, - клопотання (подання) приймаючої сторони (особи, зазначеної в частинах другій - дванадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), оригінал (після пред`явлення повертається) та копія документа, згідно з яким вони, відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства, вважаються членами сім`ї вказаної особи. Документ, що підтверджує належність до членів сім`ї, визнається дійсним в Україні в разі його легалізації, якщо інше не передбачено законом чи міжнародними договорами України. Також подаються документи про наявність у приймаючої сторони достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні.

Пунктом 5.1 розділу V Тимчасового порядку передбачено, що продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання здійснюється відповідно до пункту 10 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, на підставі заяви про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання та документів, зазначених у пункті 3.3 розділу ІІІ цього Тимчасового порядку.

При цьому, суд зауважує, що зразок заяви, яка мала бути подана особою на продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання встановлений у додатку №6 до тимчасового порядку, проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що позивачем було подано 26 грудня 2018 року заяву про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 у порядку, встановленому чинним на той час законодавством, саме відповідної форми згідно Додатку 3 6, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка полягає у недотриманні 26 грудня 2018 року вимог статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» при прийнятті документів для продовження строку дії посвідки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , у невиданні в порушення вимог частини 1 статті 5-3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідки у десятиденний строк з дня отримання заяви про продовження строку дії посвідки та, відповідно, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надати ОСОБА_2 опис прийнятих 26 грудня 2018 року із заявою про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів, та розгляду поданих 26 грудня 2018 року документів для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання шляхом її обміну в порядку статей 4 - 5-5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» й видачі на виконання вимог частини 1 статті 5-3 Закону посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_2.

Більш того, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач не отримувала посвідку на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм, а звернулась 26 грудня 2018 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою, написаною в довільній формі, саме про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 у зв`язку з закінченням строку її дії, а не про обмін посвідки на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм, що виключає можливість задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача 2 розглянути подані 26 грудня 2018 року документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання шляхом її обміну відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року.

Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка полягає у ненаданні письмової відповіді про неможливість вчинення необхідних дій із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру та опису прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів, суд зазначає, що у матеріалах справи міститься копія листа від 09 січня 2019 року за вих.№П-2012/6/5101-18/5100.5.3/268-19 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яким позивача повідомлено про порядок обміну посвідки на проживання, у зв`язку з тим, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що остання звернулась до відповідача 2 з заявою про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, зразка встановленого у додатку №6 тимчасового порядку, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, оскільки у відповідачем 2 було надано відповідь на звернення позивача та, у разі, незгоди з вказаною відповіддю, остання не позбавлена права на її оскарження в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», а тому вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Між тим, суд також вважає за доцільне зазначити, що своєчасне звернення позивача до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з приводу продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, але не дотримання вимог діючого законодавства щодо форми такого звернення, зокрема, щодо надання необхідного пакета документів, не свідчить про порушення з боку відповідачів прав, свобод та інтересів позивача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова