Справа № 140/2161/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11147/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Сорокою Ю. Ю. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області до Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2019 року Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області звернулося в суд з адміністративним позовом до Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» (далі - ДП «Ковельське лісове господарство»), в якому просить стягнути з відповідача кошти в загальній сумі 235676,11 грн, а саме: 115285,58 грн рентної плати за додатково заготовлену деревину та 120390,53 грн як дивіденди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем допущено порушення законодавства з питань збереження і використання активів при здійсненні фінансово-господарської діяльності, чим завдано державі збитки в розмірі 235676,11 грн, однак, підконтрольною установою не забезпечено відшкодування таких збитків у добровільному порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ДП «Ковельське лісове господарство» подало апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 120390,53 грн дивідендів та про закриття провадження у справі в частині стягнення 115285,58 грн рентної плати за додатково заготовлену деревину.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що виключно Податковим кодексом України визначаються органи, які вправі здійснювати контроль правильності обчислення і сплати податків і зборів, механізм проведення такого контролю, заходи примусу до платника податків у випадках допущення ним порушень і спосіб їх застосування, а тому, визначивши йому розмір несплаченої рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів, позивач вийшов за межі своїх повноважень та безпідставно виступив органом стягнення відповідних коштів в судовому порядку. Зазначає, що ДП «Ковельське лісове господарство» є державним унітарним підприємством, частина прибутку якого спрямовується до державного бюджету у порядку, встановленому частиною першою статті 11-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Порядком відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138, а відтак, позивач безпідставно просить стягнути з нього дивіденди в розмірі 120390,53 грн, які виплачуються лише господарськими організаціями, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Ковельське лісове господарство» за період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2018 року, за результатами якої складено акт ревізії від 01 квітня 2019 року № 070-22/03.

Вказаний акт ревізії містить, зокрема, висновок про порушення ДП "Ковельське лісове господарство" пункту 64 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року № 761, пункту 1 статті 74 Господарського кодексу України, пунктів 6.2.4, 6.3 Статуту ДП «Ковельське ЛГ», затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 07 грудня 2016 року № 458, пунктів 1, 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.2, 3.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, що полягало в непроведенні нарахування та сплати нормативної вартості додатково заготовленої ділової деревини (лісоматеріалів круглих) при виході ділової деревини більше як на 15 %, зазначеної в лісорубному квитку, та призвело до завдання матеріальної шкоди (збитків) у вигляді недоотриманих доходів на суму 115285,58 грн.

Крім того, позивачем встановлено несплату ДП "Ковельське лісове господарство" дивідендів на загальну суму 120390,53 грн, з яких 19006,17 грн - за надання безпідставної матеріальної допомоги на навчання дітей протягом 2016-2018 років ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та 101384,37 грн - за покриття витрат фізичних осіб (власникам квартир та мешканцям житлових будинків) по спожитій електроенергії.

01 квітня 2019 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області надіслано ДП «Ковельське лісове господарство» листа-вимогу № 13-03-07-14/1439-2019 про усунення виявлених ревізією порушень законодавства фінансово-господарської діяльності підприємства.

Станом на 12 липня 2019 року відповідач не забезпечив відшкодування матеріальної шкоди в добровільному порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав письмові вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області щодо відшкодування завданих збитків, які є обов`язковими для виконання, в добровільному порядку, відтак, такі підлягають стягненню в судовому порядку.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

За змістом пунктів 1, 7, 10, 13 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Підпунктом 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року № 43, встановлено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, здійснюється у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. В такому випадку наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16.

Що стосується правомірності стягнення з відповідача рентної плати в розмірі 115285,58 грн за додатково заготовлену деревину, апеляційний суд зазначає наступне.

Рентна плата належить до загальнодержавних податків (підпункт 9.1.6 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України).

Слід зазначити, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України). Зокрема, статтею 256 Податкового кодексу України врегульовано питання складу рентної плати, платників, об`єкта оподаткування та ставки такої, порядок нарахування, обчислення і сплати рентної плати.

Пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

За змістом статті 54 Податкового кодексу України суми податкових та грошових зобов`язань визначаються самостійно платником податків, а у випадках, передбачених податковим законодавством, контролюючим органом.

Згідно з пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Відповідно до пункту 41.4 статті 41 Податкового кодексу України інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

Таким чином, виключно контролюючі органи у встановлених податковим законодавством випадках уповноважені на нарахування податкових зобов`язань, зокрема, і з сплати рентної плати, та здійснювати їх стягнення.

Згідно з пунктом 19 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року N 550, якщо під час ревізії виявлено факти порушення законодавства, вжиття заходів щодо яких не належить до компетенції органу державного фінансового контролю (зокрема, з питань обігу готівки, валютних операцій, формування об`єкта та/або бази оподаткування, ціноутворення, дотримання антимонопольного законодавства та інших), посадові особи органу державного фінансового контролю невідкладно письмово повідомляють про це керівнику органу державного фінансового контролю чи його заступнику, які забезпечують інформування відповідних державних органів про такі факти.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що виявлені під час ревізії органом державного фінансового контролю факти порушення порядку нарахування та сплати податків і зборів, в тому числі, і рентної плати, є підставою для інформування контролюючого органу про такі факти, а не для самостійного нарахування і стягнення визначених сум податкового боргу, відтак, вимога позивача про стягнення з ДП «Ковельське лісове господарство» рентної плати в розмірі 115285,58 грн за додатково заготовлену деревину задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 120390,53 грн дивідендів, то позивач встановив, що вказана сума заборгованості виникла у зв`язку з наданням безпідставної матеріальної допомоги на навчання дітей протягом 2016-2018 років ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також покриттям витрат фізичних осіб (власникам квартир та мешканцям житлових будинків) по спожитій електроенергії, що на думку позивача є порушенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», пункту 2 Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2013 року № 416, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 228 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2015 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави», пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року № 120 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2016 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави», пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року № 139 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2017 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави».

Так, згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 4, 9 Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 702, передбачено, що суб`єкти управління корпоративними правами держави подають щороку до 15 березня на основі затверджених фінансових планів на поточний рік Мінекономрозвитку за встановленою ним формою інформацію про зведені показники очікуваних обсягів загального чистого прибутку та дивідендів кожної господарської організації із зазначенням розміру державної частки, функції з управління корпоративними правами якої виконують такі суб`єкти.

Суб`єкти управління корпоративним правами держави забезпечують відповідно до затверджених базових нормативів частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських організацій у поточному фінансовому році, реалізацію дивідендної політики держави шляхом здійснення заходів щодо прийняття в межах корпоративних прав держави рішень про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів господарськими організаціями згідно з їх установчими документами та законодавством.

У статті 116 Цивільного кодексу України, статті 167 Господарського кодексу України та статті 10 Закону України «Про господарські товариства» дивіденди трактуються як частина прибутку, одержувана учасником від діяльності господарського товариства.

Згідно з підпунктом 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дивіденди - це платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

В свою чергу, статтею 11-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» врегульовано особливості відрахування державними підприємствами частини прибутку (доходу), зокрема, згідно з частиною першою вказаної статті державні унітарні підприємства та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138 затверджено Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, згідно з яким частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі 75 відсотків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством передбачено виплату дивідендів господарськими організаціями з державною часткою у статутному капіталі та сплату частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України державними унітарними підприємствами, які відрізняються порядком нарахування та їх виплатою.

Як встановлено з матеріалів справи, ДП «Ковельське лісове господарство» за організаційно-правовою формою є державним унітарним підприємством, а тому на нього не поширюється обов`язок зі сплати дивідендів, передбачений частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», натомість сплачує до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу) у встановленому порядку.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи позивача про наявність підстав для стягнення з ДП «Ковельське лісове господарство» 120390,53 грн дивідендів без дослідження при цьому встановлених під час ревізії фактів, що призвели до заниження чистого прибутку.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінку доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях відповідача щодо відсутності фінансових правопорушень, зафіксованих у акті перевірки від 01 квітня 2019 року № 070-22/03. Також у матеріалах справи наявна відповідь позивача на відзив в частині обґрунтованості висновків органу державного фінансового контролю щодо наявності складу фінансових правопорушень, викладених в цьому акті. Однак вказані доводи як позивача, так і відповідача залишилися не оціненими судом першої інстанції, ним не перевірено наявності збитків, правильність їх обчислення, а висновок про обґрунтованість позовних вимог зроблений лише виходячи з того, що самостійне неусунення виявлених порушень в частині відшкодування збитків є підставою для стягнення відповідних коштів з підконтрольної установи в судовому порядку.

За наведених обставин, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, скаржник - ДП «Ковельське лісове господарство» за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 5302,72 грн згідно з платіжним дорученням від 25 вересня 2019 року № 16977.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2019 року № 65/19, ордер на надання правової допомоги серії АС № 1002509, копію рахунка на послуги правничої допомоги, витяг з журналу усних та письмових консультацій, копію наказу про службове відрядження та копію платіжного доручення, згідно з якими виконавцю за надання правової допомоги виплачується сума винагороди у розмірі 2505,25 грн, та витрати у розмірі 417,30 грн.

Слід зазначити, що оплачені відповідачем послуги правничої допомоги, а саме: усна консультація щодо законності рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 140/2161/19, письмова консультація щодо підстав оскарження вказаного рішення суду та підготовка проекту апеляційної скарги, були надані 20 вересня 2019 року, тобто до моменту укладення договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2019 року № 65/19, відтак, такі витрати в розмірі 501,75 грн та 1003,50 грн відповідно відшкодуванню іншою стороною не підлягають.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлений до ДП «Ковельське лісове господарство» позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Західного офісу Держаудитслужби судових витрат в розмірі 6720,02 грн (5302,72 грн судового збору, 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу, 417,30 грн витрат, пов`язаних із прибуттям до суду).

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 140/2161/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області до Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» про стягнення коштів відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного офісу Держаудитслужби (, місцезнаходження: 79000, Львівська область, місто Львів, вулиця Костюшка, будинок 8) на користь Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» (, місцезнаходження: 45000, Волинська обл., місто Ковель, вул. Холмська, будинок 46) судові витрати в розмірі 6720 (шість тисяч сімсот двадцять) грн 02 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.