Справа № 460/1600/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11638/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача Губара В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Кошмелюк Т.О. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дату складення повного тексту рішення судом не зазначено) у справі №460/1600/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати протиправною бездіяльності Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області щодо не видачі йому довідки за формою, встановленою додатком № 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у зв`язку з участю в бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан;

зобов`язати відповідача видати позивачу йому довідку за формою, встановленою додатком № 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у зв`язку з участю в бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в п.12 військового квитка міститься запис про вирок, а не про звільнення його з дійсної військової служби у зв`язку із засудженням згідно з вказаним вироком, як помилково зазначив суд. Крім того, відповідно до ст. 39 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12.10.1967 року звільнення з дійсної військової служби солдат, матросів, сержантів і старшин здійснюється командиром військової частини. Отже, звільнення з дійсної військової служби має бути здійснено виключно на підставі наказу командира військової частини, а не на підставі вироку суду чи будь-якого іншого документа. Вказує, що на час винесення відносно нього вироку суду він більше ніж місяць безперервно утримувався слідчими та судовими органами на гауптвахті, з наказом про звільнення з військової служби його не ознайомлювали, йому копію не вручали, відомостей про такий наказ не містяться у жодному із документів, які є в його розпорядженні. Таким чином, висновок суду про його звільнення 13.01.1984 року з військової служби за вчинення проступку, який дискредитує звання військовослужбовця не ґрунтується на жодному належному доказі та не відповідає обставинам справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. По суті заперечення на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв. Представник відповідача подав заяву, якою просив розгляд справи здійснювати без його присутності.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан в період з 06.05.1983 року та є учасником бойових дій, що підтверджується довідкою та посвідченням (а.с.11-12).

В травні 2019 року, позивач звернувся до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області із заявою про видачу довідки для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку із участю в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.

Відповідач листом від 15.05.2019 року ч№ К/2584 відмовив позивачу у наданні такої довідки з підстав звільнення позивача з дійсної військової служби за вчинення проступку, який дискредитує звання військовослужбовця (а.с.9-10).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не видачі даної довідки, позивач звернувся із даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством про порядок обчислення вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах для осіб, які проходили військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан з 01.12.1979, чітко визначено, що такі особи мають право на зарахування до трудового стажу періоди дійсної військової служби у Збройних Силах СРСР на території Республіки Афганістан із розрахунком один місяць служби за три місяці, крім військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби або відряджених з цих країн за вчинення проступків, які дискредитують звання військовослужбовця. Як вбачається з військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивач звільнений з дійсної військової служби Збройних Сил СРСР 13.01.1984 у зв`язку із засудженням військовим трибуналом Ашхабадського гарнізону за п. а ст.276 Кримінального кодексу Туркменської ССР на 4 роки (аркуш військового квитка 3). Разом з тим, у військовому квитку є відмітка, що позивач відбував покарання в місцях позбавлення волі з 13.01.1984 по 09.08.1985 (аркуш військового квитка 23). За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо не видачі позивачу довідки для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки позивач звільнений з дійсної військової служби за вчинення проступку, який дискредитує звання військовослужбовця, а відтак, позбавлений права на отримання такої довідки.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Предметом спору у даній адміністративній справі є не надання позивачу довідки про зарахування служби до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць служби за три місяці.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 6 Порядку №637, військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).

Додатком № 2 до Порядку №637 передбачено форму довідки, яка видається особі, що проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях). В довідці вказується, що зазначена служба зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці).

Спільною постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року №59-27 "Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям" (чинною у період перебування позивача на території Демократичної Республіки Афганістан) було передбачено зараховувати до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, що прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1294/26071 (далі - Положення №530).

Відповідно до пп. 1 п. 1 Додатку 2 до Положення №530 при обчисленні вислуги років для призначення пенсій, крім періодів військової служби, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2.3 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей (далі - Положення), на пільгових умовах зараховуються такі періоди дійсної військової служби у Збройних Силах СРСР (з урахуванням вимог додатка 1 до постанови Ради Міністрів СРСР від 15 грудня 1990 року №1290 "Про вислугу років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і допомоги цим військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу та їх сім`ям" та пунктів 2.4 - 2.6 Положення) один місяць служби за три місяці на території Республіки Афганістан, а також в інших країнах, які ведуть (вели) бойові дії, якщо військовослужбовці брали участь у цих діях (крім військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби або відряджених з цих країн за вчинення проступків, які дискредитують звання військовослужбовця), - з 01 грудня 1979 року і час безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, контузій, каліцтв або захворювань, отриманих у цих країнах.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що періоди участі особи у бойових діях (зокрема, на території Республіки Афганістан) зараховуються до трудового стажу з розрахунку один місяць служби за три місяці за умови проходження такою особою військової служби в складі діючої армії в період бойових дій та участі у бойових діях (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) безпосередньо під час проходження військової служби в складі діючої армії, крім військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби або відряджених з цих країн за вчинення проступків, які дискредитують звання військовослужбовця.

Як вбачається з військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.18-28), позивач звільнений з дійсної військової служби Збройних Сил СРСР 13.01.1984 у зв`язку із засудженням військовим трибуналом Ашхабадського гарнізону за п. а ст.276 Кримінального кодексу Туркменської ССР на 4 роки (аркуш військового квитка 3, а.с.19). Разом з тим, у військовому квитку є відмітка, що позивач відбував покарання в місцях позбавлення волі з 13.01.1984 по 09.08.1985 (аркуш військового квитка 23, а.с.25).

Згідно з довідки Центрального архіву Міністерства оборони РФ від 03.06.2005 року вбачається, що розвідник рядовий ОСОБА_1 зарахований в списки частини 06.05.1983 року наказ №469, засуджений військовим трибуналом на 4 роки ВТК (дата та номер наказу про виключення не відображена).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо не видачі позивачу довідки для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки позивач звільнений з дійсної військової служби за вчинення проступку, який дискредитує звання військовослужбовця, а відтак, позбавлений права на отримання такої довідки.

Враховуючи те, що передумовою для можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні, то така позовна вимога задоволенню також не належить.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на відсутність документального підтвердження підстав його звільнення з військової служби (номер наказу з підставами звільнення (виключення) зі служби, тощо), оскільки факт звільнення позивача з військової служби підтверджується записами у військовому квитку позивача - звільнений у зв`язку із засудженням військовим трибуналом Ашхабадського гарнізону за п. а ст.276 Кримінального кодексу Туркменської ССР на 4 роки (а.с.19).

Стосовно доводів позивача про те, що з наказом про звільнення з військової служби його не ознайомлювали, йому копію не вручали, відомостей про такий наказ не містяться у жодному із документів, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки предметом даного спору є дії (бездіяльність) відповідача щодо невидачі позивачу довідки, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а не дії щодо порядку звільнення позивача з дійсної військової служби Збройних Сил СРСР чи відбування покарання.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року у справі №460/1600/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 12 грудня 2019 року.