Справа № 420/3992/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/3992/19

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 03 вересня 2019 року об 09:55 год.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме: визнання протиправною бездіяльність щодо розгляду заяви від 06 червня 2019 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язання прийняти до розгляду заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посилання міграційного органу на той факт, що позивач підлягає екстрадиції до США за вчинення злочину, а як наслідок не може вважатися особою, яка зазнавала переслідування у країні свого походження, або боїться повернення до останньої.

При цьому, апелянт зазначає, що подана іноземцем заява не відповідала встановленому зразку, а також всупереч встановленого порядку, подана не особисто іноземцем, а його представником.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції порушено дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо розгляду заяв про визнання іноземців біженцями або особами, які потребують додаткового захисту.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як міграційним органом порушено порядок розгляду заяви позивача про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Вірменії, уродженцем м. Єреван.

При цьому, ОСОБА_2 документований посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 та має паспорт громадянина Вірменії серії НОМЕР_2 .

В свою чергу, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2019 року, у справі № 521/3719/19, застосовано до позивача тимчасовий арешт, строком 40 діб та вирішено утримувати позивача у ОУВП № 21 УДПТСУ в Одеській області до отримання запиту про його видачу.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року, у справі №521/5987/19, застосовано екстрадиційний арешт відносно позивача до вирішення питання про його видачу (екстрадицію).

Крім того, 03 травня 2019 року від кримінального відділу Управління міжнародних зв`язків Департаменту юстиції США до начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України надійшов запит про видачу позивача.

Між тим, 06 червня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки на його думку існує загроза життю у зв`язку з можливим покаранням у вигляді смертної кари.

В даному випадку, заява-анкета позивача зареєстрована міграційним органом 07 червня 2019 року за №М-1170/6/5101-19.

До заяви-анкети позивачем надано: копію паспорта громадянина Вірменії; копію посвідки на постійне проживання в Україні; копію ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року; копію ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року; копію індивідуального податкового номеру; копію паспорта громадянина України; копію посвідчення на проживання в Україні; ордер; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

При цьому, 12 червня 2019 року Головне управління ДМС України в Одеській області листом № М-1170/6/5101-19/5100.5.1/8613-19 повідомило позивача про розгляд його клопотання від 06 червня 2019 року у порядку, встановленому ЗУ «Про звернення громадян», а також зазначало про те, що територіальні підрозділи ДМС розглядають клопотання іноземців та осіб без громадянства, які побоюються повернення до країн громадянської належності, а тому процедура екстрадиції до США, яка не є країною громадянської належності, не відноситься до компетенції територіального підрозділу ДМС.

Не погоджуючись з отриманою відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як міграційним органом порушено процедуру розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Частиною 6 вказаної статті встановлено, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

В свою чергу, Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджено наказом МВС України від 07 вересня 2011 року № 649.

Згідно п. 1.1 Правил, вони визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, додатком № 3 до Правил є шаблон повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а додатком № 38 є шаблон заяви-анткети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Колегією суддів встановлено, що 06 червня 2019 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В свою чергу, заяву позивача розглянуто ГУ ДМС України в Одеській області за правилами, встановленими ЗУ «Про звернення громадян» та листом від 12 червня 2019 року повідомлено його про те, що міграційний орган має право розглядати заяви іноземців про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту лише у випадку побоювання останніх повернутись до країни громадянської належності, якою для позивача є Республіка Вірменія.

Крім того, міграційним органом зазначено, що процедура екстрадиції позивача до США не відноситься до компетенції відповідного територіального підрозділу ДМС.

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, положеннями ЗУ «Про звернення громадян» встановлено загальний порядок та принципи розгляду заяв (клопотань) громадян органами державної влади, місцевого самоврядування та підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності.

При цьому, ЗУ «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати заяви (клопотання) громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а також прийнятті на його виконання підзаконні нормативно-правові акти, є спеціальним нормативно-правовими актами, якими встановлено процедуру розгляду заяви іноземця чи особи без громадянства про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також визначено перелік рішень, які має приймати міграційний орган за наслідком такого розгляду.

В даному випадку, відповідачем не заперечується, що саме він є органом державної влади, який може та має розглядати заяви іноземців про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту.

В свою чергу, у межах спірних правовідносин, отримавши заяву-анкету позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, міграційний орган мав прийняти рішення, передбачене ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Проте, міграційним органом у наданій позивачу відповіді не зазначено конкретного положення ЗУ «Про звернення громадян», який на його думку дає йому право усунутись від розгляду отриманої заяви-анкети позивача та від прийняття передбаченого ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення.

Посилання міграційного органу на той факт, що процедура екстрадиції позивача до США не відноситься до його компетенції, на думку колегії суддів, є помилковою, так як у межах спірних правовідносин міграційний орган мав у встановленому законом порядку розглянути спірну заяву позивача, а не приймати участь у здійсненні екстрадиції останнього.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до посилань міграційного органу на порушення позивачем порядку подання спірної заяви, так як про вказані обставини ним не зазначалось у надісланій позивачу відповіді.

При цьому, такі недоліки, за умови їх наявності, мають враховуватись міграційним органом у процесі розгляду заяви позивача.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання міграційного органу прийняти до розгляду заяву-анкету позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути її в порядку, передбаченому ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В свою чергу, є безпідставними посилання міграційного органу на порушення його дискреційних повноважень судом першої інстанції, так як останнім не зобов`язувалось його прийняти конкретне рішення за наслідком розгляду заяви позивача.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.