Справа № 440/3709/19
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3709/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області /далі відповідач, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області/ про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яка полягає у непередачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га та ненаданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Петродавидівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту;

- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Петродавидівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту /а.с.20-26/.

Позов обґрунтований тим, що 16 серпня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Петродавидівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту. Листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №6235/0/26-19 від 21 серпня 2019 року позивача повідомлено про відсутність правових підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з тим, що зазначена позивачем земельна ділянка входить до складу земель, законсервованих згідно з розпорядженням голови Диканської районної державної адміністрації "Про затвердження проекту щодо консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Диканського району" №1-з від 12 січня 2007 року, та виведена з інтенсивного обробітку рільних земель запасу шляхом їх залуження. Позивач вважає, що відповідачем допущена бездіяльність щодо неприйняття рішення у формі наказу за результатами розгляду його заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29 вересня 2016 року, зареєстрованим 25 жовтня 2016 року за №1391/29521.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 46-47/ зазначив, що заява позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність залишена без задоволення з огляду на те, що зазначена позивачем земельна ділянка входить до складу земель, законсервованих згідно з розпорядженням голови Диканської районної державної адміністрації "Про затвердження проекту щодо консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Диканського району" №1-з від 12 січня 2007 року, та виведена з інтенсивного обробітку рільних земель запасу шляхом їх залуження, а тому до прийняття рішення про повернення земельної ділянки до попереднього використання після її залуження підстави для видачі відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутні.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області з заявою від 16 серпня 2019 року (вх. № Ф-11442/0/25-19 від 16 серпня 2019 року) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Петродавидівської сільської ради Диканського району Полтавської області, до якої додав: графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспорта та ідентифікаційного коду /а.с. 52-53/.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 6235/0/26-19 від 21 серпня 2019 року /а.с. 48/ ОСОБА_1 повідомлено про, те що зазначена ним земельна ділянка входить до складу земель, законсервованих згідно з розпорядженням голови Диканської районної державної адміністрації "Про затвердження проекту щодо консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Диканського району" №1-з від 12 січня 2007 року, та виведена з інтенсивного обробітку рільних земель запасу шляхом їх залуження, а тому відсутні правові підстави для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою до прийняття рішення про повернення земельної ділянки до попереднього використання після її залуження.

Вважаючи, що неприйнявши рішення у формі наказу за результатами розгляду його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач допустив бездіяльність, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року /далі - ЗК України/.

Відповідно до частин першої, другої та пункту "в" частини третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 вказаного Кодексу громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вказаною нормою передбачено два варіанти поведінки уповноваженого органу за результатами розгляду клопотання особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: 1) надати дозвіл або 2) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акта. Водночас у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України не визначено, в якій саме правовій формі приймається такий акт. Проте вказане питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29 вересня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521 (далі - Положення № 333).

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру, а пунктом 10 цього Положення - начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Також згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру № 600 від 15 жовтня 2015 року, накази видаються як рішення організаційно - розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Відповідно до пункту 123 вказаної Інструкції службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Враховуючи викладене, рішення з будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру оформлюються відповідними наказами, тоді як листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі №824/332/17-а (реєстраційний номер в ЄДРСР - 79509595).

Таким чином, відсутність належним чином оформленого наказу ГУ Держгеокадастру в Полтавській області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зважаючи на викладене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Петродавидівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту від 16 серпня 2019 року (вх. №Ф-11442/0/25-19 від 16 серпня 2019 року) та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Петродавидівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту від 16 серпня 2019 року (вх. №Ф-11442/0/25-19 від 16 серпня 2019 року) й видати за наслідками її розгляду наказ по суті порушеного у заяві питання.

Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постанові від 29 серпня 2019 року у справі №420/5288/18.

А відтак, зазначена у позовній заяві вимога про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність задоволенню не підлягає з огляду на наявність у відповідача можливості прийняти альтернативні рішення надати дозвіл або відмовити у його наданні.

Отже, позов належить задовольнити частково.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а відповідно до частини третьої вказаної статті при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої, четвертої - шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що за подання позову до суду позивач поніс судові витрати у загальній сумі 8768,40 грн, з яких витрати зі сплати судового збору складають 768,40 грн, що підтверджуються квитанцією №ПН192 від 04 жовтня 2019 року /а.с.5/, а витрати на професійну правничу допомогу - 8000,00 грн, що підтверджується квитанцією №б/н від 03 жовтня 2019 року /а.с. 40/.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем додано копії: довіреності, виданої 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 на представлення його інтересів /а.с. 34-35/, договору про надання правової допомоги №33 від 16 серпня 2019 року /а.с. 37-38/, укладеного між адвокатом Борзовець О.В. та ОСОБА_1 , акта прийому-передачі виконаних робіт за договором №33 від 16 серпня 2019 року /а.с.39/, складеного адвокатом Борзовець О.В. та Фесенком ОСОБА_2 І., та розрахунку надання правової допомоги за договором №33 від 16 серпня 2019 року /а.с.36/.

Зокрема, в акті прийому-передачі виконаних робіт за договором №33 від 16 серпня 2019 року зазначено, що адвокатом надано такі послуги: попередня консультація, опрацювання матеріалів, аналіз національного законодавства, аналіз судової практики національних судів та практики ЄСПЛ (4 год. 2000,00 грн); підготовка процесуальних документів заяви до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та адміністративного позову (по 8 год. по 4000,00 грн); представництво інтересів у суді (згідно фактичного часу 2000,00 грн); всього 8000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив покласти судові витрати на позивача /а.с.47/.

Дослідивши вказані документи, суд дійшов висновку, що не підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу за такі послуги як: попередня консультація, опрацювання матеріалів, аналіз національного законодавства, аналіз судової практики національних судів та практики ЄСПЛ (4 год 2000,00 грн), оскільки аналіз національного законодавства та судової практики не вимагав значних зусиль та заявленого часу (4 год) зі сторони адвоката, який володіє відповідним обсягом навичок і вмінь та позовна заява не містить посилань на судову практику Верховного Суду та ЄСПЛ.

Також не підлягають розподілу витрати на правничу допомогу щодо підготовки заяви до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, оскільки подання такої заяви є правом позивача, реалізація якого передувала виникненню спірних правовідносин між сторонами, а тому не стосується судового розгляду справи.

Витрати на написання та подання адміністративного позову (8 годин) у сумі 4000,00 грн суд вважає завищеними, адже спірні правовідносини не вирізняються своєю складністю та з питання вирішення подібних правовідносин судами України напрацьовано сталу судову практику.

Витрати на правничу допомогу щодо представництва інтересів у суді (згідно фактичного часу 2000,00 грн) також розподілу не підлягають, оскільки розгляд цієї справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження), який не передбачав явку у судове засідання представника позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із наданими послугами та складністю цієї справи, а відтак сума витрат на правничу допомогу, яку належить розподілити між сторонами, підлягає зменшенню до 2000,00 грн.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у загальній сумі 1384,20 грн, з них: витрати зі сплати судового збору у сумі 384,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу 1000,00 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (с. Петро-Давидівка, Диканський район, Полтавська область, 38511, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, буд. 23, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо неприйняття наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Петродавидівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту від 16 серпня 2019 року (вх. №Ф-11442/0/25-19 від 16 серпня 2019 року).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, буд. 23, м.Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Петродавидівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту від 16 серпня 2019 року (вх. №Ф-11442/0/25-19 від 16 серпня 2019 року) й видати за наслідками її розгляду наказ по суті порушеного у заяві питання.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, буд. 23, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) на користь ОСОБА_1 (с. Петро-Давидівка, Диканський район, Полтавська область, 38511, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати у загальній сумі 1384,20 грн (одна тисяча триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок), в.ч. витрати зі сплати судового збору у сумі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк