Справа № 320/6726/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6726/18 Суддя (судді) першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу податкового органу від 06.09.2018 №Ф-433779-54 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 2471,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сума боргу була ним сплачена до бюджету у 2013 році у повному обсязі у зв`язку з чим повторне нарахування до сплати єдиного внеску контролюючим органом є безпідставним.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, а також не правильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема тим, що суд першої інстанції не витребував документів на підставі яких йому була нарахована спірна недоїмка та прийняв рішення виключено на підставі відомостей інтегрованої картки платника ЄСВ. Водночас, позивач вважає, що в даному випадку вирішальне значення мають саме документи на підставі яких сформовані відомості цієї картки.

Таким чином, позивач вважає, що внаслідок неповноти дослідження доказів і з`ясування обставин, що мають суттєве значення для даної справи та незастосування діючого, станом на 01.02.2015 законодавства, судом було прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального справа, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для його скасування.

В апеляційній скарзі позивачем було заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін.

Розглянувши вказане клопотання позивача, керуючись ч. 6 ст. 262 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки проаналізувавши матеріали апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 12 КАС України, колегією суддів встановлено, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Разом з цим, судова колегія зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на зазначене та враховуючи, що оскаржуване рішення було прийнято судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) суд не вбачає необхідності вирішення даної справи у судовому засіданні із викликом сторін.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року та на підставі п.3 ч.1 ст.311 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з огляду безпідставність та необґрунтованість викладених у ній вимог. Зазначив, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та правильно застосовано норми матеріального та процесуального права у зв`язку з чим прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач є фізичною особою-підприємцем з 01.01.2012 р. та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

На підставі даних інтегрованої картки платника податків відповідачем було встановлено, що станом на 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 2471,69 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач стверджує, що згідно з даними інтегрованих карток платника податків - позивача по єдиному соціальному внеску автоматично здійснені наступні нарахування:

- за І квартал 2018 (граничний термін сплати 19 квітня 2018 року) - у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 місяці);

- за ІІ квартал 2018 року (граничний термін сплати 19 липня 2018 року) - у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 місяці);

Згідно з даними облікової картки платника податків вказана сума заборгованості не була погашена позивачем у повному обсязі, а саме у розмірі:

- 14,51 грн. по зобов`язанню за І квартал 2018 року;

- 2457,18 грн. по зобов`язанню за ІІ квартал 2018 року.

Отже, у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості зі сплати ЄСВ контролюючим органом 06 вересня 2018 року було сформовано та направлено платнику податків вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-433779-54.

Вважаючи, вказане рішення протиправним у зв`язку з відсутністю заборгованості по єдиному соціальному внеску, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням даних інтегрованої картки позивача, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв в межах своїх повноважень, обґрунтовано та правомірно.

За наведених обставин Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ передбачено, що платники єдиного внеску, у тому числі які визначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У свою чергу ч. 8 ст. 9 Закону №2464 встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Також, відповідно до приписів наведеної норми, платники єдиного внеску, вказані в пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, то настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів встановлена Інструкцією, затвердженою наказом Мінфіну України від 20.04.2015 р. №449.

Відповідно до п.1-3 Інструкції, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Порядком № 422 від 07.04.2016 р., зареєстрованого в Міністерств юстиції України 20 травня 2016 р. за № 751/28881 визначено організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Згідно з п.1 розділу II Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та за кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій. В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що порядок фіксування облікових та звітних показників ЄСВ здійснюється в автоматичному режимі із забезпеченням контролю за коректністю відображеної інформації в інформаційній системі органів ДФС.

Отже, з огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що використані контролюючим органом при формуванні податкової вимоги № Ф-433779-54 від 06.09.2018 дані облікової картки платника податків допустимими та належними доказами.

Колегією суддів на підставі даних наявної у матеріалах справи облікової картки платника податків - ОСОБА_1 встановлено, що станом на 31.08.2018 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати ЄСВ у сумі 2471,69 грн. При цьому, позивачем жодних доказів та доводів на спростування відповідних даних до суду не надано.

Щодо посилання позивача на те, що спірна недоїмка була визначена у зв`язку з поданням ним звіту по ЄСВ за 2013 року, за який ЄСВ був сплачений, що підтверджується копією квитанції від 03.04.2013, звітом операцій по банківському рахунку позивача та відомостями його особової картки, то колегія суддів не приймає вказані доводи до уваги, оскільки згідно з даними його облікової картки платника податків заборгованість зі сплати ЄСВ станом на 31 січня 2015 року у нього була відсутня.

При цьому, судова колегія зауважує, що опрацювання поданих платниками податків документів та облік перехованих коштів щодо сплати ЄСВ, включаючи і звіти про нарахування, проводиться в автоматичному режимі, у зв`язку з чим суд відхиляє припущення позивача стосовно того, що податковим органом борг з ЄСВ було визначено помилково, на підставі звіту за 2013 рік.

Щодо доводів апелянта відносно того, що судом першої інстанції не було витребувано первинні документи на підставі яких, можна підтвердити виникнення у нього боргу на підставі звіту за 2013 рік, колегія суддів зазначає про таке.

Положеннями ч. 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами ч. 3-4 ст. 77 КАС встановлено, що докази суду надають учасники справи.

Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Тобто, з наведеного вбачається, що збирання доказів з власної ініціативи є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дані облікової картки платника податків, яка наявна в матеріалах справи є достатніми доказами для вирішення даного спору.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Натомість, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправні дії суб`єкта владних повноважень або протиправність прийнятих ним рішень. Не встановлено судом відповідних обставин і в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції та не спростовують зазначених вище висновків суду попередньої інстанції, а також не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243-245, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий судя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович