Справа № 725/5144/19
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/5144/19

Головуючий у 1-й інстанції: Іщенко І.В.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

12 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниція Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 2339/40800/18 від 25 січня 2019 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України і накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме: 766408 гривень 98 копійок (сімсот шістдесят шість тисяч чотириста вісім гривень 98 копійок ).

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову в.о.заступника начальника Чернівецької митниці ДФС Сафонова Євгена Геннадійовича від 25 січня 2019 року у справі про порушення митних правил № 2339/40800/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 Митного кодексу України та накладення на нього адміністративного штрафу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Чернівецька митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 25 січня 2019 року Чернівецькою митницею ДФС в особі в.о.начальника Чернівецької митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Сафоновим Євгеном Геннадійовичем було розглянуто матеріали справи про порушення митних правил № 2339/40800/18 розпочатої 06 серпня 2018 року за ознаками вчинення громадянином України ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України, за результатами розгляду якої винесено Постанову у справі про порушення митних правил № 2339/40800/18 від 25 січня 2019 року, згідно якої останнього визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України і накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме: 766408 гривень 98 копійок (сімсот шістдесят шість тисяч чотириста вісім гривень 98 копійок).

Як зазначено у вищезазначеній постанові, підставою для притягнення Позивача до відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України на думку митниці є той факт, що 06 серпня 2018 року о 14 год. 15 хв. Позивач на території п/п «Порубне» в зоні митного контролю маючи статус «резидента» для перетину митного кордону на транспортному засобі «AUDI A-6», країна реєстрації Польща, реєстраційний номер НОМЕР_3, кузов номер НОМЕР_1 , рік виробництва 1997, об`єм двигуна 2496 см.куб, тип двигуна дизель, громадянин України ОСОБА_1 використав паспортний документ зі статусом «нерезидента» - паспорт громадянина Румунія НОМЕР_2 , виданий 16.04.2018 року поліцією м.Сучава на ім`я ОСОБА_1 з метою ухилення від сплати митних платежів, передбачених законодавством України щодо визначеного транспортного засобу, тобто надав документ, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезені транспортного засобу особистого користування.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, а також Чернівецькоюї митницею ДФС безпідставно визначено розмір митних платежів, що підлягала сплаті.

Колегія суддів частково погоджується із вказаною позицією суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Так, ст.485 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Отже, з об`єктивної сторони правопорушення передбачене ст.485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Згідно із п.1 ст.377 МК України, товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст.380 МК України, транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Пунктом 3 частини 1 статті 292 МК України встановлено, що митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності прийняття оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 для перетину митного кордону на транспортному засобі «AUDI A-6» на території п/п «Порубне» в зоні митного контролю маючи статус «резидента» використав паспортний документ зі статусом «нерезидента» - паспорт громадянина Румунія НОМЕР_2 , виданий 16.04.2018 року поліцією м. Сучава на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України "Про громадянство України", якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Митного кодексу України, Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, Закону України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Порядком централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185, а також Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 № 201.

Так, п.п. в) п.33 ч.1 ст.4 МК України нерезиденти - це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Отже, для того щоб особа вважалася нерезидентом вона повинна відповідати певним критеріям характерним для нерезидентів України, а саме мати статус (бути) іноземця чи особи без громадянства або бути громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

За змістом п.45 ч.1 ст.4 МК України постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Згідно положень Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", п.17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185, а також п.5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 № 201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Отже, чинним законодавством передбачено порядок визнання резидентського статусу осіб.

Проте, в матеріалах справи не містяться жодних належних доказів, які підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 за кордоном.

Таким чином, оскільки у ОСОБА_1 наявний як паспорт громадянина України для виїзду за кордон, так і паспорт громадянина Румунії, враховуючи відсутність у позивача документів, які підтверджують його постійне місце проживання на території Румунії, суд приходить до висновку, що позивач є резидентом і зобов`язаний дотримуватися митних правил встановлених для громадян (резидентів) України.

Відтак, оскаржуваною постановою зафіксовано вчинення позивачем дій, що мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України.

Отже, ОСОБА_1 , як громадянин України при ввезенні на територію України автомобіля марки «AUDI A-6» повинен був сплати передбачені законодавством митні платежі.

Щодо доводів апелянта, стосовно правомірності визначення митних платежів, колегія суддів вказує на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.50 МК України, для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, митним органом не було встановлено відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився позивачем тому, при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення, уповноважений орган керувався службовою запискою № 953/24-70-19-30 від 07.08.2018 року, відповідно до якої орієнтовна сума митних платежів складає 255 469,66 грн.

Зокрема, зі змісту вказаної службової записки слідує, що відомості, щодо митної вартості транспортного засобу є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Разом з цим, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що у службовій записці для визначення вартості транспортного засобу використовувались Інтернет ресурси. Також вказано, що у службовій записці зазначено фактори, які б дали можливість більш точно визначити митну вартість автомобіля. Однак, за відсутності вказаних факторів, згідно положень Методики, митна вартість визначається за інформацією, отриманою з мережі Інтернет. Саме таку інформацію митним органом використано.

Колегія суддів вказує, що службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) у пункті 7.35 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

Таким чином, відповідачем не дотримано вимог Методики, посилання на те, що для визначення вартості транспортного засобу використовувались Інтернет ресурси не підтверджується матеріалами справи, не надано підтвердження включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, як і не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

В службовій записці запропоновано для більш точної інформації, щодо визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів автотоварознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних пошкоджень.

Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення митних органів до експертів автотоварознавців.

Суд першої інстанції в рішенні вказує, що Позивачем на адресу Відповідача засобами поштового зв`язку листом було направлено висновок експерта про оцінку транспортного засобу «AUDI A-6», країна реєстрації Польща, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов номер НОМЕР_1 , рік виробництва 1997, об`єм двигуна 2496 см.куб. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази проведення вказаної експертизи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач без належного обґрунтування взяв до уваги інформацію, наявну в службовій записці № 953/24-70-19-30 від 07.08.2018 року.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем не доведено правильність заявленої митної вартості автомобіля, уповноваженою посадовою особою митного органу, не в повній мірі були виконані вимоги ст.489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Аналогічної правової позиції при вирішенні даної категорії справ притримується і Верховний Суд у справах від 20.02.2018 року № 725/2009/17, від 24.04.2018 року №331/2608/17, від 20.02.2018 року № 725/2009/17.

Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави дійти висновку про передчасність винесення відповідачем оскаржуваної в межах даної справи постанови, оскільки митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останньої.

Частиною 2 ст.77 КАС України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що митним органом не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили правомірність їх дій та обґрунтованість висновків.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог в частині скасування постанови № 2339/40800/18 від 25.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з тим, враховуючи, що судовим розглядом встановлено факт порушення позивачем митних правил, а також те, що підставою скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення слугувало не доведення правильність заявленої митної вартості автомобіля відповідачем, то з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів приходить до висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме до Чернівецької митниці ДФС.

Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно п.4 ч.1, ст.317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм чинного матеріального та процесуального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову в.о.заступника начальника Чернівецької митниці ДФС Сафонова Євгена Геннадійовича від 25 січня 2019 року у справі про порушення митних правил №2339/40800/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 Митного кодексу України і надіслати справу на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 грудня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.