Справа № 823/987/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2019 року

Київ

справа №823/987/17

адміністративне провадження №К/9901/33939/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шевцової Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року (суддя - Тимошенко В.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року (головуючий суддя - Вівдиченко Т.Р., судді - Собків Я.М., Твердохліб В.А.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області

третя особа - Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

про скасування постанови, -

у с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (далі - відповідач, ВДВС), в якому просив скасувати постанову державного виконавця Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Діденка М.М. від 08.06.2017 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № Ф-04/1 від 12.05.2017.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначив, що спірна постанова державного виконавця не відповідає вимогам ч.ч. 1, 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки держаний виконавець не мав права відкривати провадження на підставі виконавчого документа, який не містить визначених законом реквізитів (дати прийняття і номеру рішення, згідно з яким видано документ, резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, та строку пред`явлення рішення до виконання), а зобов`язаний був повернути вимогу стягувачу. Також постанова державного виконавця не відповідає вимогам ч. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки держаний виконавець не мав права відкривати провадження на підставі документа, який не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби (вимога Пенсійного фонду не є виконавчим документом), а зобов`язаний був повернути вимогу стягувачу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків є виконавчим документом, визначеним Інструкцією № 21-1 та ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, є такою, що підлягає примусовому виконанню. Постанова від 08.06.2017 про відкриття виконавчого провадження № 54100508 винесена з дотримання вимог та строків для вчинення процесуальних дій в межах виконавчого провадження, які унормовані Законом України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновками суду першої інстанції і зазначив, що доводи апелянта з приводу того, що вимога Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про сплату боргу № Ф-04/1 від 12.05.2017 не містить передбачених Законом реквізитів (дати прийняття і номеру рішення, згідно з яким видано документ, резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, строку пред`явлення рішення до виконання), є безпідставними і необґрунтованими, оскільки ця вимога відповідає формі, визначеній у додатку 10 до пункту 8.3 Інструкції № 21-1 та є виконавчим документом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

ОСОБА_1 (далі - скаржник) у жовтні 2017 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що вимоги органів Пенсійного фонду України не є вимогами органів доходів і зборів та, відповідно, не можуть вважатися виконавчими документами, як вимоги органів доходів і зборів згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім того, оскаржувана вимога не містить передбачених законом реквізитів, а саме: дати прийняття і номеру рішення, згідно з яким видано документ; резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; строку пред`явлення рішення до виконання.

Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало заперечення на касаційну скаргу, яким просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Вважає оскаржувані рішення законними і обґрунтованими.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12 травня 2017 року Уманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області щодо ОСОБА_1 винесено вимогу № Ф-04/1 про сплату заборгованості зі сплати страхових внесків за період 2009-2010 років у сумі 58 195,51 грн.

8 червня 2017 року Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області звернулося із заявою (вих. № 10121/16) до органу ДВС ГТУЮ у Черкаській області щодо виконання вимоги № Ф-04/1.

8 червня 2017 року головним державним виконавцем Христинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Діденком М.М. на підставі вимоги № Ф-04/1 від 12.05.2017 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків сумі 58 195,51 грн прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54100508, яка 15.06.2017 отримана позивачем.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Приписами абзацу п`ятого п. 7 розділу VII Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Частинами 3 і 4 ст. 106 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), у редакції, чинній до 1 січня 2011 року, установлено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Вимога про сплату недоїмки або рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Пунктом 8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України Постанова правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663 (далі - Інструкція № 21-1), передбачено, що вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

З наведених приписів законодавства висновується, що подання органами Пенсійного фонду після 1 січня 2011 року вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі страхових внесків, який виник до зазначеної дати, здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, тобто, з урахуванням положень частин третьої, четвертої статті 106 Закону № 1058-IV.

Отже, вимога територіальних органів Пенсійного фонду України про сплату недоїмки є виконавчим документом, який підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що борг скаржника виник до 1 січня 2011, то колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанції про правомірність дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № Ф-04/1 від 12.05.2017.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII визначено загальні вимоги до виконавчого документу. Проте приписами ч. 3 ст. 106 Закону № 1058-IV, які є спеціальними у спірних правовідносинах, передбачено, що вимога про сплату недоїмки складається за формою, визначеною правлінням Пенсійного фонду. Форма вимоги визначена Інструкцією № 21-1.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що оскаржувана вимога відповідає формі, визначеній в додатку 10 до пункту 8.3 Інструкції № 21-1.

З огляду на викладене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

Н.В. Шевцова