Справа № 700/760/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 700/760/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бесараб Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді Кучми А.Ю.

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря: Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 11.10.2019 (Черкаська область, смт. Лисянка, дата складання повного тексту - 16.10.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаськй області про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 157900 від 16.07.2019.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що жодних порушень ПДР України не вчиняв, посвідчення водія та поліс обов`язкового страхування надав інспектору, освітлення номерного знаку було справним, будь-яких доказів вчинення ним правопорушення інспектор не надав.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 11.10.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами, аналогічними викладеним в позовній заяві, а також тим, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. На думку апелянта, матеріали вказаної адміністративної справи не містить належних доказів для притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП. Оскільки поліцейським не задокументовано і не доведено факту порушення ПДР, то його вимоги про пред`явлення документів, в тому числі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є неправомірними.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2019 поліцейським ГРПП № 2 Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області старшим сержантом поліції Гладюк О.Ю. було винесено постанову серії ДПО18 № 157900 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідно якої останній о 23:30 год по вул. Небесної сотні, смт. Лисянка Черкаської області, керуючи транспортним засобом не пред`явив полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 «г» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою ст.126 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем помилково зазначено про порушення п. 24 «а», замість вірного п. 2.1 «г» ПДР України, однак зазначена неточність не впливає зміст оскаржуваної постанови, оскільки в постанові чітко визначено склад анміністративного правопорушення та вказано, що позивач не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є порушенням п. 2.1 «г» ПДР.

Позивач, вважаючи оскаржувану постанову такою, що винесена протиправно, звернувся з зазначеним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративнингого правопорушення, його суть та обставини викладені в постанові та підтверджуються наданим відеозаписом правопорушення, з якого вбачається не виконання позивачем законних вимог інспектора щодо пред`явлення поліса (договору) обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та належне оформлення правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3, 11 частини першої ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтями 121, 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі статтею 14 Закону України N 3353-XII від 30.06.1993 «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пп. «ґ» п. 2.1. Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до пп. «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно з п. 21.1, 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 21.4 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, установлену законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції копію діючого (на час винесення оскаржуваної постанови) поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на спростування доводів постанови серії ДПО18 № 157900.

Відповідно до частини першої ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є імперативною, та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Тому доводи апелянта про те, що поліцейським не задокументовано і не доведено факту порушення позивачем ПДР України, тому його вимоги про пред`явлення документів, в тому числі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є не правомірним, колегія суддів вважає необґрунтованими. Крім цього, з відеозапису з боді-камери щодо порушення позивачем ПДР, який міститься в матеріалах справи вбачається, що під час зупинки транспортного засобу позивачу було зазначено про підставу зупинки, зокрема несправне освітлення номерного знаку, що не заперечувалось позивачем.

Отже, керування транспортним засобом можливе лише за наявності Полісу, і такий може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом та відсутність Полісу є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Частинами першою та другою ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем до суду надано відеозапис з боді-камери щодо порушення позивачем ПДР. Наявним відеозаписом підтверджується, що на вимогу інспектора поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивачем надано не було, в той час як діючими нормативно-правовими актами прямо передбачено обов`язок особи, яка керує транспортним засобом, пред`явити чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на вимогу працівника поліції.

Відеозапис з боді-камери не належить до спеціальних технічних засобів, які є обов`язковими для фіксанції порушень правил дорожнього руху, разом із тим такі камери забезпечують фіксування в хронологічній послідовності подій та обставин несення служби патрульними поліцейськими, в тому числі при виявленні та документуванні правопорушень. Тобто відозапис боді-камери поліцейського може бути джерелом доказової інформації для цілей притягення особи до адміністративної відповідальності за умови, що такий запис містить фіксування самого правопорушення та його складових, а не подальші події та пояснення самого правопорушника.

Наданим до суду відеозаписом безаперечно зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що полягає у не виконанні законних вимог Інспектора поліції щодо пред`явлення полісу (договору) обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, та повністю відображено процесуальну послідовність складання оскаржуваної постанови, тобто є належним та достатнім доказом, що однозначно підтверджує вчинене позивачем адміністративне правопорушення.

Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі щодо відсутності в матеріалах адміністративної справи належних доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 11.10.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 12.12.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна