Справа № 640/6534/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 грудня 2019 року № 640/6534/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Добрянської Я.І, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві, в якому просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 27.03.2019 року у виконавчому провадженні № 48960090 Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Лозової Анастасії Ігорівни про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 28.03.2019 року Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Григорян Олени Грайровни про відкриття виконавчого провадження № 58742571 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилаючись на статтю 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII, стверджує про безпідставність прийняття відповідачем постанови від 27.03.2019 року про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження №48960090, оскільки виконавчий документ, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві був повернутий стягувачу за його заявою без виконання.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , грошові кошти за виконавчим документом стягнуто не було, що в свою чергу, виключає підстави для стягнення виконавчого збору.

Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. При цьому ним подано до суду копії матеріалів виконавчого провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. (далі - державний виконавець) від 13.10.2015р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу - виконавчого листа №761/26965/14-ц від 04.06.2015р., виданого Шевченківським районним судом міста Києва про звернення стягнення на предмет застави.

Так, зазначеним виконавчим листом визначено наступне.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором кредиту №380/305/07-Ж від 30.03.2007, яка станом на 01.09.2014 становить 328 295,84 долари США (еквівалент у гривні - 4 305 308,46 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 186 050,79 доларів США (еквівалент у гривні - 2 439 890,90 грн.); - суми заборгованості за відсотками - 115 784,94 долари США (еквівалент у гривні - 1 518 416,64 грн.); - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 9 727,74 долари США (еквівалент у гривні -127 570,66 грн.); - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 16 732,38 долари США (еквівалент у гривні - 219 430,25 грн.) (а.с.8-15), та заборгованості ОСОБА_2 за договором кредиту №380/306/07-Ж від 30.03.2007, яка станом на 01.09.2014 становить 286 995,23 долари США (еквівалент у гривні - 3 763 687,56 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 185 582,81 доларів СІІІА (еквівалент у гривні - 2 433 753,76 грн.); - суми заборгованості за відсотками - 100 055,07 долари США (еквівалент у гривні - 1 312 133,36 грн.); - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 455,42 долари США (еквівалент у гривні - 5 972,38 грн.); - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 901,93 долари США (еквівалент у гривні - 11 828,07 грн.), звернути стягнення на предмет іпотеки: нежилі приміщення (в літері «А») загальною площею 107, 80 кв.м., в тому числі №№ 1,2,3,4 площею 72;00 кв.м., місце спільного користування площею 35,80 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Хмельницького Богдана будинок №3, включаючи всі чинні поліпшення, переобладнання та реконструкції, яке належить на праві приватної власності в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого 30 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1126д та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 24.04.2007 в реєстровій книзі №5017-266 за реєстровим № 5042П, шляхом реалізації предмета іпотеки з 5 прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна.

Стягувачем є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», боржником - ОСОБА_1 (позивач).

В рамках зазначеного виконавчого провадження №48960090 головним державним виконавцем 27.03.2019 р. прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Зокрема, у мотивувальній частині постанови зазначена сума до стягнення 806 899, 60 грн.

27.03.2019 року головним державним виконавцем Лозовою А.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №48960090 на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII.

28.03.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58742571 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, у мотивувальній частині постанови зазначена сума до стягнення 806 899, 60 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаними постановами державних виконавців щодо стягнення з боржника виконавчого збору, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Так, згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (у редакцій чинній станом на час відкриття виконавчого провадження ВП №48960090) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 26 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред`явлення.

У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 28 Закону №606-XIV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Між тим, 02.06.2016 року прийнято Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VІII (далі - Закон №1404-VІII).

Згідно з пунктами 5, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VІII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, статтею 1 Закону №1404-VІII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи наведене, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 року №1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

За таких обставин при вирішенні спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Закону №1404-VІІІ.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІII зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статей 40, 42 Закону №1404-VІII передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону №1404-VІII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону №1404-VІII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Разом з цим, аналіз вищенаведених норм Закону №1404-VII дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

При цьому, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічний правовий підхід застосовано у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №553/196/18 та постанові від 19.06.2019 року у справі №824/172/18-а.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІII, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІII, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Судом встановлено, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його заяви у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIІI.

Крім цього, у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.03.2019 року ВП 48960090 вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 28.03.2022 року.

Також, судом встановлено, що зазначена постанова не містить в собі результатів виконання (суму, яку фактично стягнуто).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону №1404-VІII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

З огляду на те, що виконавчий документ виконано не було, реального стягнення грошових коштів не здійснено, суд вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 27.03.2019р. № 48960090.

Оскільки підставою для відкриття виконавчого провадження від 28.03.2019 у виконавчому провадженні № 58742571 була постанова про стягнення виконавчого збору 27.03.2019 року у виконавчому провадженні № 48960090, яка є протиправною, то суд дійшов висновку про протиправність постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2019 року у виконавчому провадженні № 58742571.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що спірна постанова не відповідає критеріям, що встановлені частиною 3 статті 2 КАС України, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 2, 73 77, 134, 139, 245, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві (03056, м. Київ, вул Виборзька, б. 32) - задовольнити.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову від 27.03.2019 року у виконавчому провадженні № 48960090 Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Лозової Анастасії Ігорівни про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

3. Визнати неправомірною та скасувати постанову від 28.03.2019 року Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Григорян Олени Грайровни про відкриття виконавчого провадження № 58742571 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська