Справа № 420/5405/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5405/19
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Єщенка О.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року, прийняту в м. Одесі, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси, третя особа - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, середнього заробітку, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправним дії Суворовського районного суду міста Одеси та зобов`язати внести зміни до наказу № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року, про поновлення на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси Чопик Марини Володимирівни, зазначивши в резолютивній частині наступне:

1. Скасувати наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року, про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

2. Поновити на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси Чопик ОСОБА_2 з 23 грудня 2016 року.

- зобов`язати Суворовський районний суду міста Одеси зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 в державних органах, який станом на 04 квітня 2019 року, становить 7 років 8 місяців 10 днів;

- зобов`язати Суворовський районний суд міста Одеси нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки та компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік;

- стягнути з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 23 грудня 2016 року по 04 квітня 2019 року;

- стягнути з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільнені;

- стягнути з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №815/888/17 від 03 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси, треті особи: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування наказу від 23.12.2016 року № 166-о/с-ап, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - задоволено. Зокрема, визнано незаконним та скасовано наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року, про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленої невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи; поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси Чопик ОСОБА_2 ; стягнуто з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2016 року по день винесення рішення у розмірі 166 834 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири), 08 гривень; стягнуто з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч),00 гривень.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року, апеляційні скарги Суворовського районного суду м. Одеси та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року без змін.

Проте, на думку ОСОБА_1 , рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/888/17 від 03 квітня 2019 року, виконано Суворовським районним судом міста Одеси неналежно.

Зокрема, ОСОБА_1 , зазначено: «…Як вбачається з наказу № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року, про поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси, останнім неналежно виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/888/17 від 03 квітня 2019 року, а саме: резолютивна частина наказу № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року про поновлення на посаді помічника судді не містить посилання про скасування незаконного наказу № 166-о/с-ап від 23.12.2016 року, про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Таким чином, питання про скасування незаконного наказу про моє звільнення, не вирішено. Так як і невірно встановлено дату поновлення мене на посаді помічника судці Суворовського районного суду міста Одеси, яка встановлюється з дати незаконного звільнення, яке мало місце 23 грудня 2016 року, а не з дати винесення судового рішення по справі № 815/888/17, тобто з 03 квітня 2019 року, що призвело до порушення моїх трудових прав на отримання соціальних виплат та не зарахування трудового стажу...».

Стосовно стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 , зазначено: «…у зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, яке полягає у неналежному виконанню рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року про поновлення на роботі, безпідставним порушенням моїх прав, щодо зарахування стажу роботи в державних органах та отримання належних виплат при повторному звільненню, мені завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст.ст. 23, 216 Цивільного Кодексу України та яка полягає у наступному: спричиненому мені тяжкому психічному шоці у момент, коли я зрозуміла, що мої тривалі намагання та зусилля для поновлення моїх трудових прав, які тривали більше двох років, знову безпідставно порушено....».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у відкритті провадження по адміністративній справі відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання, щодо відмови у відкритті провадження по адміністративній справі, що призвело до невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. Доводами апеляційної скарги зазначено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/12827/19 від 09 вересня 2019 року заяву представника відповідача адвоката Шепітко І.Г. про закриття провадження було задоволено, провадження по вищевказаній цивільній справі закрито, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 13 вересня 2019 року апелянт подала позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду. На думку апелянта, фактично між нею та відповідачем виник публічно-правовий спір, який станом на час розгляду справи в суді, відноситься до публічної служби в розумінні КАС України, який набрав чинності з 15.12.2017 р.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №815/888/17 від 03 квітня 2019 року, а саме, неналежним його виконанням, на думку позивача.

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад, вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, має розглядатися за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Суворовського районного суду м. Одеси, треті особи: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу від 23.12.2016 року № 166-о/с-ап, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди ( справа № 815/888/17), в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року, про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленої невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи;

- поновити на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси Чопик Марину ОСОБА_5 .

- стягнути з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2016 року по день поновлення;

- стягнути з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн..

Нормативні основи правового статусу помічника судді визначені в Законі України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі-Закон № 1402-VIII).

Відповідно до ст. 157 Закону № 1402-VIII кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Помічником судді може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і вільно володіє державною мовою. Помічники суддів Верховного Суду повинні також мати стаж професійної діяльності у сфері права не менше трьох років.

Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Помічники суддів з питань підготовки справ до розгляду підзвітні лише відповідному судді.

У преамбулі до Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 березня 2011 року № 14 (чинного до 18.05.2018 р.) записано, що це Положення розроблено відповідно до вимог чинного на той час судоустрійного закону та визначає єдині засади діяльності, правовий статус і умови діяльності особи, яка займає посаду помічника судді суду загальної юрисдикції.

За пунктами 2-5 Положення помічник судді - це посадова особа, яка перебуває на державній службі, забезпечує виконання суддею відповідних повноважень та сприяє здійсненню правосуддя. Помічник судді є працівником апарату суду. Помічник судді з питань підготовки справ до розгляду підзвітний лише відповідному судді. Помічник судді у своїй роботі керується Конституцією України ( 254к/96-ВР ), Законами України "Про судоустрій і статус суддів" ( 2453-17 ), "Про державну службу" ( 3723-12 ), іншими законами та нормативно-правовими актами України, Правилами поведінки працівника суду, затвердженими рішенням Ради суддів України від 6 лютого 2009 року N 33 (-09 ), рішеннями зборів суддів відповідного суду, Інструкцією з діловодства суду, Правилами внутрішнього трудового розпорядку суду, цим Положенням, а також посадовою інструкцією.

Згідно з пунктами 14, 15 Положення порядок перебування на державній службі помічника судді регулюється Законом України «Про державну службу», іншими нормативно-правовими актами України. Застосування заходів заохочення та дисциплінарного стягнення до помічника судді здійснюється керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Відповідно до Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18.05.2018 р. № 21 Це Положення розроблено відповідно до вимог Законів України "Про судоустрій і статус суддів", "Про державну службу" та визначає єдині засади й умови діяльності, правовий статус особи, яка займає посаду помічника судді.

Відповідно до п.1-5 Положення № 21 відповідно до частини першої статті 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Правовий статус, умови діяльності помічників судді визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів", статтею 92 Закону України "Про державну службу", нормативно-правовими актами з питань оплати праці працівників патронатних служб і цим Положенням. Посади помічників судді належать до посад патронатної служби, на які не поширюється дія Закону України "Про державну службу", крім статті 92 Закону України "Про державну службу".

Голова суду, заступник голови суду можуть мати додаткового помічника. Суддя - член Ради суддів України за своїм поданням, погодженим з Головою Ради суддів України, може мати додаткового помічника. У виключних випадках додаткового помічника можуть мати секретар судової палати або судді, у яких найбільше судове навантаження. Помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя. Помічник голови суду - це працівник патронатної служби, який забезпечує виконання суддею, обраним у встановленому порядку головою суду, адміністративних повноважень, визначених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", а також повноважень щодо здійснення правосуддя. Помічник заступника голови суду - це працівник патронатної служби, який забезпечує виконання суддею, обраним у встановленому порядку заступником голови суду, адміністративних повноважень, визначених головою відповідного суду, а також повноважень щодо здійснення правосуддя. Помічник судді - члена Ради суддів України - це працівник патронатної служби, який забезпечує виконання суддею - членом Ради суддів України, обраним у встановленому порядку з`їздом суддів України, його обов`язків члена Ради суддів України, а також повноважень щодо здійснення ним правосуддя. Помічник секретаря судової палати апеляційного суду - це працівник патронатної служби, який забезпечує виконання суддею, обраним у встановленому порядку секретарем судової палати, повноважень, визначених законом "Про судоустрій і статус суддів", головою відповідного суду, а також повноважень щодо здійснення правосуддя.

Помічник судді є працівником апарату суду.

Помічник судді з питань підготовки та організаційного забезпечення судового процесу підзвітний лише відповідному судді. Суддя є його безпосереднім керівником. Помічник голови суду з питань, які стосуються забезпечення виконання суддею адміністративних повноважень голови суду, підзвітний лише голові суду, який є його безпосереднім керівником. Помічник заступника голови суду з питань, які стосуються забезпечення виконання суддею адміністративних повноважень заступника голови суду, підзвітний лише заступнику голови суду, який є його безпосереднім керівником. Помічник судді - члена Ради суддів України з питань, які стосуються забезпечення виконання суддею своїх обов`язків як члена Ради суддів України, підзвітний лише такому судді - члену Ради суддів України, який є його безпосереднім керівником. Помічник секретаря судової палати апеляційного суду з питань, які стосуються забезпечення виконання суддею повноважень секретаря палати апеляційного суду, підзвітний лише такому судді - секретарю судової палати апеляційного суду, який є його безпосереднім керівником. Обов`язки помічника судді визначаються посадовою інструкцією, яка затверджується керівником апарату суду за погодженням із зборами суддів відповідного суду. З усіх інших питань, у тому числі щодо дотримання трудової дисципліни, помічник судді підзвітний керівнику апарату суду в межах його повноважень. Керівник апарату суду створює належні умови для виконання помічником судді своїх посадових обов`язків і підвищення рівня його професійної компетентності в Національній школі суддів України. Керівник апарату суду здійснює контроль за дотриманням помічником судді правил внутрішнього трудового розпорядку суду та Правил поведінки працівника суду.

Помічник судді у своїй роботі керується Конституцією України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", статтею 92 Закону України "Про державну службу", відповідними процесуальними кодексами, іншими законами та нормативно-правовими актами України, Правилами поведінки працівника суду, затвердженими рішенням Ради суддів України від 6 лютого 2009 року № 33, рішеннями зборів суддів відповідного суду, Інструкцією з діловодства суду, Правилами внутрішнього трудового розпорядку суду, цим Положенням, а також посадовою інструкцією. На помічника судді поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41 - 43-1 та 49-2 Кодексу законів про працю України.

1 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), відповідно до преамбули якого цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 18 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників патронатних служб.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Під час виконання своїх обов`язків державний службовець не зобов`язаний виконувати доручення працівників патронатної служби.

Відповідно до статті 92 Закону № 889-VIII до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби. Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.

На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України. Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Час роботи на посадах патронатної служби зараховується до стажу державної служби та враховується при присвоєнні державному службовцю рангу в межах відповідної категорії посад, якщо до призначення на посаду патронатної служби він перебував на державній службі та після звільнення з посади патронатної служби повернувся на державну службу.

Працівник патронатної служби, який виявив бажання вступити або повернутися на державну службу, реалізує таке право у порядку, визначеному цим Законом для осіб, які вперше вступають на державну службу, з обов`язковим проведенням конкурсу.

У підпункті 1 пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що з набранням чинності цим Законом втрачає чинність попередній Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII. Під час дії Закону України «Про державну службу» 1993 року, а також Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 2010 року не було положень, які виокремлювали і відносили посади помічників судді до патронатної служби. Інакше кажучи, не було положень закону, які б виділяли цю посаду з переліку посад, на які не поширювалися визначення «державна служба», «посада» чи «посадова особа», що положення цього Закону не поширюються на працівників апарату суду, одним з яких був і помічник судді.

Запровадження нового регулювання порядку проходження державної служби, за яким посади помічників судді відносяться до патронатної служби і не відносяться до державної служби, означає, що змінився їхній статус, але не змінилися обсяги прав та обов`язків цієї посади, сфера його діяльності, і що така посадова особа припинила виконувати функції державного судового органу влади в частині виділених (делегованих) йому посадовою особою (суддею) та на підставі вимог законодавства повноважень або, іншими словами, виконувати функції публічної особи, якою є робота, сфера (коло) його діяльності, унормований обсяг прав та обов`язків, які визначають її компетенцію у зв`язку з обійманням нею посади помічника судді. Головною особливістю цієї посади є те, що ця особа допомагає судді виконувати його повноваження у такій публічній сфері діяльності, як правосуддя.

Отож, принаймні тільки за окресленими властивостями, які характеризують правовий статус помічника судді, його повноваження, призначення, функції та завдання, можна визнати, що особа, яка обіймає посаду помічника судді, повинна підпадати під визначення особи, яка здійснює публічну службу. У разі виникнення спору за її участі з приводу прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, на такі спори має поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з наведеного у пункті 17 статті 4 КАС України (у редакції, чинній на сьогодні) терміну «публічна служба» розуміється, що це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Наведене нормативне визначення поняття «публічна служба» різниться від подібного, яке було дано в пункті 15 частини першої статті 3 цього Кодексу в редакції до 15 грудня 2017 року, тільки тим, що з поняття «державна служба» виділено і додано окремо вид діяльності на посадах патронатної служби, які охоплюються поняттям публічної служби.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2, п.17 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів приходить дро висновку, що у разі появи спору з приводу проходження особою служби на одній з посад патронатної служби, до яких відноситься посада помічника судді, який виник у період, коли з 01 травня 2016 року посада помічника судді за законом перестала відноситися до посад державної служби і сама діяльність помічника судді - до державної служби, але не втратила характеристик публічної служби, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/1594/17.

При цьому, з наданих до матеріалів справи документів вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року, адміністративний позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року, про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленої невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси Чопик Марину ОСОБА_5 . Стягнуто з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2016 року по день винесення рішення у розмірі 166 834 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири), 08 грн. Стягнуто з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч),00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Суворовського районного суду м. Одеси на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у справі № 815/888/17.

Відповідно до ч.1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження, має з`ясувати, чи не є заявлені позивачем вимоги, пов`язаними з виконанням судового рішення, чи є самостійним предметом спору.

З огляду на зазначене, ухвала Одеського окружного адміністративного суду про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанці.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.12.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик